- 124 — 
2. Fiksstjernernes bevægelser. 
At fiksstjernerne i det hele tat bevæger sig indbyrdes er 
en erkjendelse av forholdsvis ny dato. I oldtiden og middel¬ 
alderen blev de betragtet som absolut ubevægelige og fik derav 
sit navn. Det var helligbrøde at tænke sig at der kunde finde 
forandring sted i uforanderlighetens verden. Dog magtet frie 
aander at hæve sig over tidens tænkning. Oldtidens genialeste 
astronom, Hipp ark (ca. 180 f. Kr.) utarbeidet verdens første 
stjernekatalog, ifølge P 1 i n i u s for at eftertiden ved dens 
hjælp skulde kunne avgjøre om der dukket frem nye stjerner. 
Ifølge Ptolemæus skal han desuten til forklaring av præ- 
cessionen først ha tænkt sig at Dyrekredsens stjerner bevæget 
Fig. 6. Karlsvognen for 50 tusen aar siden (til venstre), nu (i midten) 
og om 50 tusen aar (til hoire). 
sig langs Ekliptiken, medens de øvrige fiksstjerner var faste. 
Faktisk paavist blev disse bevægelser først av E d m ond 
Halley, Newtons ven, (1718) idet han ved hjælp av Ptole¬ 
mæus’ stjernekatalog i »Almagest« (137 e. Kr.) beviste at en¬ 
kelte av himmelens klareste stjerner maatte ha forandret sin 
indbyrdes stilling merkbart siden oldtiden. 
Paa grund av det ufuldkomne materiale lykkedes det 
Halley at paavise bevægelser kun hos et faatal av stjerner. 
T o b i a s Meyer som forføiet over Ole Rømers observa- 
tioner kunde allerede (1760) paavise et langt større antal egen- 
bevægelser. Ved hjælp av nutidens forfinede maaleapparater, 
specielt fotografiapparatet, er der paavist bevægelser hos ét 
meget stort antal stjerner. Forskyvningene er overalt meget 
smaa, og beløper sig i høiden til nogen faa buesekunder om 
aaret. 
Naar vi ser bort fra smaa stedforandringer av aarlig 
periode som skyldes jordens bevægelse om sin akse og om 
