126 — 
mos blev den nyere tids kaos. Selv længe efter at vidtgaaende 
lovmæssigheter var opdaget blev denne hypotese lagt til 
grund for undersøkelserne, og den anvendes i modificert form 
den dag idag. Den førte til en statistik som systematisk over- 
dækket bevægelsernes sande natur like ind i det tyvende aar- 
hundrede. 
Den mest iøinefaldende lovmæssighet i egenbevægelserne 
er at stjerner som sees som en bestemt gruppe paa himmelen, 
har likestore og likerettede hastigheter. Saadanne kaldes med 
et engelsk uttryk: moving clusters. De repræsenterer ten- 
Fig. 7. Egenbevægelser hos en stjernegruppe (Hyaderne). Pilenes 
længde angir stjernernes stedforandring i 50 tusen aar. 
densen til systemdannelse paa et høiere trin. Stjernernes 
indbyrdes avstander inden en slik gruppe er altid av samme 
orden som avstanden fra solen til de nærmeste fiksstjerner, 
mens dobbeltstjernernes indbyrdes avstand kan sammenlignes 
med jordens avstand fra solen. Den gjensidige gravitations- 
virkning blir da næsten umerkelig selv i meget lange tidsrum. 
Et godt eksempel er stjernegruppen i Hyaderne, den tæl- 
ler foreløbig et antal av 39 stjerner; men der gives sikkert 
flere som endnu ikke er fundet. Fig. 7 viser disse stjerners 
egenbevægelser indtegnet paa et stjernekart. Pilerne har en 
iøinefaldende tendens til at gaa mot samme punkt. Dette 
behøver ikke at bety at retningene virkelig konvergerer. Det 
sandsynlige er at hastighetene er parallele og like store, og 
at konvergensen er et rent perspektivisk fænomen, paa samme 
