— 131 — 
der 0111 aaret. Det er en størrelse som ligger r et nær grænsen 
for hvad som kan maales. I en artikel vaaren 1919 summerer 
han imidlertid sine resultater derhen, at det for spiraltaaker 
i grunden ikke er Jykkedes at kunne paavise nogen forskyv¬ 
ninger til siden. Dette maa, mener han, tydes slik, at disse 
er umaadelig fjernere end alle andre himmellegemer, at de 
faktisk er melkeveisystemer sideordnet med vort eget. 
Foruten bevægelser av taakemasserne som helhet fore- 
gaar der indre bevægelser i taakerne, idet deres enkelte 
deler bevæger sig relativt til hverandre. Mens gastaakerne 
som helhet synes at staa stille i rammet, befinder deres enkelte 
deler sig sandsynligvis i heftige hvirvelbevægelser. Dette er 
i allefald paavist for Oriontaakens vedkommende av de franske 
astronomer Bourget, F a bry og Buisson i Marseilles. 
For spiraltaakemes vedkommende er rotationsbevægelse sik¬ 
kert paavist hos den store Andromedataake og den kj endte 
taake i Berenices haar (fig. 5). Begge disse staar saa sterkt 
paa skraa at spektroskopet kan anvendes. Dette er ikke til- 
fælde med de spiraltaaker som viser sin hele flate. Adrian von 
Maanen har her angrepet problemet direkte og ved almindelig 
vinkelmaaling søkt at paavise relativbevægelser hos en taakes 
enkelte punkter. (Spiraltaake i Ursa Major). Resultatet blev 
Fig 9. Roterende Spiraltaake i Ursa Major. (Messier 101). 
