— 132 — 
over forventning. Bevægelsernes retning synes stort set at falde 
langs spiralgrenene, men de synes at foregaa baade utover og 
indover mot taakens centrum. Det gaar dog neppe an at til- 
lægge disse forsøk nogen avgjørende værdi utover den at de 
aapner hittil uanede perspektiver for Iremtidig forskning. 
3. Stjernernes utviklingshistorie. 
Alle lovmæssigheter ved stjernernes bevægelser og fysi¬ 
ske tilstand, som hittil er beskrevet, har det til fælles at de 
kun angir rent mekaniske relationer. De antyder ingen ut¬ 
vikling og gir intet holdepunkt for en kosmogoni. Men det 
er just her at menneskenes interesse altid er høispændt. For¬ 
tid, nutid og fremtid danner en kontinuerlig strøm, og den 
fulde viden kræver kundskap om alt. Det er den ubrutte 
sammenhæng i tilværelsen som interesserer — ikke dens rent 
løsrevne faser som maa omgives med et spind av refleksion 
for i det hele at kunne bevares i erindringen. Ut fra det 
samme instinkt har alle dage astronomi været forbundet med 
kosmogoni, og den førstes store eksakthet paa et enkelt felt 
har forlenet den sidste et anstrøk av troværdighet den saa 
visst ikke har fortjent. Alle forsøk paa at utforske stjernernes 
utviklingshistorie var før Herschel grundlagt utelukkende paa 
spekulation og analogislutninger; og naar vi erindrer at et¬ 
hvert saadant forsøk i virkeligheten kræver en samtidig anven¬ 
delse av den samlede naturvidenskap, bør vi ikke være for 
tilbøielige til at tro spørsmaalet endelig løst. 
Alle kosmogoniske hypoteser som blev fremsat før den 
moderne varmelære blev grundlagt, lider av den væsentlige 
svakhet at de ikke kan paapeke faktiske retnings¬ 
linjer som den fysiske utvikling i alle tilfælder naturnød- 
vendig maa følge. En slik retningslinje besitter vi nu i varme- 
teoriens to hovedsætninger. De utsier helt enkelt at energi i 
almindelighet ikke kan skapes og heller ikke forsvinde; men 
praktisk forsvinder energien allikevel derved at nytte- 
energien ustanselig formindskes. Dette energiens værdi- 
tap foregaar paa» den maate, at al mekanisk energi har til- 
bøielighet til at gaa over i varme, og varmen »forsvinder« ved 
straaling ut i verdensrummet. Saaledes taper solen utvilsomt 
daglig varmeenergi gjennem varmestraaling. I det lange løp 
