Det nye optiske fænomen og Einsteins 
relativitetsteori. 
Av prof. V. Bjerknes. 
Den 6te november 1919 holdtes i det ærværdige Royal 
Society i London et møte som kommer til at mindes i viden- 
skapens historie. Det var anordnet som et fællesmøte for 
Royal Society selv og Royal Astronomical Society. Temaet 
for forhandlingene var nemlig en fællespræstation av fysik 
og astronomi, — kanske den vigtigste siden tyngdeloven blev 
til under Newtons hænder. Jeg hadde den oplevelse at være 
tilstede i dette møte. 
Det nye faktum som blev fremlagt er meget enkelt. Der 
hadde været solformørkelse den 29de mai samme aar. To 
engelske ekspeditioner hadde været utsendt til totalitetszonen 
og hadde fotografert solen og den omliggende gruppe fiks- 
stjerner under solformørkelsen. Disse fotografier blev saa 
sammenlignet med andre fotografier av den samme gruppe 
fiksstjeriier. Og den nøiagtige utmaaling viste at fiksstjer- 
nerne syntes ganske svakt forskjøvet utover fra solen paa 
det billede som var tat under formørkelsen. De fuldt op- 
trukne piler paa figur 1 fremstiller disse flytninger i sterkt 
overdreven maalestok. De beløper sig til ca. 1.6 buesekund 
for den stjerne som er nærmest solen, og avtar utover for 
de fjernere. 
Saa smaa disse flytninger er, saa har de været store nok 
til at vække en sensation som kun har faa sidestykker i fysi- 
kens og astronomiens historie. Sammenhængen er at de har 
været forutsagt, og forutsagt ut fra den mest revo-lutionære 
11 
