Ti de ligninger ved hvis hjælp man beskriver de optiske fæno- 
mener er de samme ved hvis hjælp man ogsaa beskriver alle 
fænomener av elektrisk eller magnetisk natur. Det er de 
berømte maxwellske ligninger, som nu behersker den 
halve fysik eller mere. 
De maxwellske ligninger er det fuldkonmeste samlede 
uttryk lor tre ved direkte erfaring fundne naturlove: loven 
om tiltrækning mellem elektriske masser, loven om tiltræk¬ 
ning mellem magnetiske masser (de to Couloml/ske love) og 
loven om virkningene av en elektrisk strøm paa en magnetisk 
masse (Ørsteds lov). Men at gi et samlet uttryk for tilsyne¬ 
latende adskilte naturfænomener vil si at indordne dem i et 
almindeligere fænomenkompleks. Det gir et videre utsyn, 
saa man faar øie paa fælleskonsekvenser av de tilsynelatende 
adskilte naturlove. Til disse fælleskonsekvenser hørte sam- 
mensat elektrisk-magnetiske fænomener av bølgenatur. Eksi¬ 
stensen av saadanne elektriske bølger var altsaa forutsagt 
av Max w e 1 l’s teori, og forutsigelsen blev bekræftet ti aar 
efter Maxwelis død ved Hert z’ eksperimentelle opdagelse av 
disse bølger. Disse bølger hadde endvidere, efter MaxwelFs 
teori og Hertz’ eksperimenter, de eiendommeligheter som man 
efter alle optiske erfaringer tilskriver lysbølgerne. Konsekven¬ 
sen var den elektromagnetiske lysteori, som indordner ogsaa 
alle lysfænomener i det elektromagnetiske fænomenkompleks. 
Jeg har dvælet saa utførlig ved denne utvikling av to 
grunde. 
For det første viser den os karakteren av de natur- 
videnskabelige forutsigelser. Disse beror ikke 
paa nogensomhelst profetisk gave hos os mennesker, eller 
enkelte benaadede blandt os. Vi forutsiger kun fænomener 
som er naturnødvendige konsekvenser av allerede kjendte 
naturfænomener. Forutsigelsen kommer naar det lykkes at 
gi en saa logisk rigtig beskrivelse av kjendte fænomener, at 
vi vinder utsyn til næste fænomen i samme kjede. Naar man 
saa ved eksperiment eller observation finder det forutsagte 
fænomen, saa gir dette en relativ bekræftelse av rigtig- 
heten av den teori som ledet til forutsigelsen. Men ogsaa kun 
en relativ bekræftelse. Ti absolut rigtighet kunde vi i tilfælde 
kun tilskrive en teori som satte alle n at u r f æ n o me ner i fuld 
