— 170 — 
avbrøt ogsaa hans arbeide. Han kom aldrig til at indta sin 
selvskrevne stilling som den nye. utviklings leder. Saameget 
desto vigtigere er det, ikke at glemme disse mænds kongs¬ 
tanke, hvad enten man heretter, som mange tror, skal forlate 
den definitivt, eller det kun er et midlertidig bølgeslag som 
gaar hen over den. 
Enstemmig pekte begge mot mekaniken — hittil den fuld- 
komneste av alle naturvidenskaper — som den der maatte 
danne fundamentet for hele den teoretiske fysik. Idet 
Maxwell i sit store verk »Electricity and Magnetism« gaar 
over til at utvikle sin nye teori, gjør han opmerksom paa den 
paafaldende likhet som det elektromagnetiske selvinduktions- 
fænomen frembyder med de mekaniske træghetsfænomener. 
Det er vanskelig at forestille sig, siger han, at denne analogi 
skulde være helt »overfladisk« eller »vildledende«, og tilføier: 
»Den fundamentale forestilling om materien som noget der 
ved sin bevægelse kan bli bærer av bevægelsesmængde og 
energi er saa sammenvævet med vor idékreds, at naarsomhelst 
vi fanger et glimt av det nogensteds i naturen, føler vi at vi 
har en vei for os, som før eller senere vil føre til den fuld- 
stændige forstaaelse av fænomenet». I denne aand er det at fo- 
regangsmanden skaper sin teori. Og Hertz følger ham. Sit 
posthume verk om mekanikens principer, som han vistnok 
selv betragtet som det der skulde lede den kommende utvik¬ 
ling, indleder han med disse ord: »Alle fysikere er enige 
derom, at det er fysikens opgave at tilbakeføre naturfænome- 
nene paa mekanikens enkle love«. Og den enstemmighet Hertz 
her taler om hadde ogsaa rukket langt ut over det sedvanlige 
maal. Ser vi bort fra retninger av mere eller mindre mystisk 
tilsnit, som aldrig har faat nogen betydning for fysikens utvik¬ 
ling, saa kan vi si at denne enighet har bestaat fra Demokrit 
til Hertz. Men neppe hadde Hertz betonet denne enighet, 
førend man skulde se den briste. 
Gjennembruddet hadde nemlig ikke været fuldstændig 
fra de maxwelFske og hertzlske ideers standpunkt. Hvad 
man almindelig ansaa for bevist ved de hertz’iske eksperi¬ 
menter, var dette: der maa eksistere et medium, vi kalder det 
æteren, som fylder rummet; alle elektriske, magnetiske eller 
optiske fænomener beror paa tilstande som har sit sæte i, eller 
