171 
processer som foregaar i dette medium; disse tilstandes eller 
processers forhold til tid og ram fremstilles ved de max- 
wellske ligning er; men den nærmere mekaniske natur av 
disse processer eller tilstande var endnu ukjendt. Det va 
det gjenstaaende problem, hvis løsning Hertz haapet at for¬ 
berede gjennem sin mekanik. Men hverken Maxwell eller 
Hertz fik nogen etterfølger som magtet at bryte sig videre 
frem paa denne bane. Etterfølgerne slog ind paa bekvern- 
mere niere opportunistiske veie. 
Dette viste sig straks ved et problem som nu kom i for- 
grunden: spørsmaalet om æterens forhold til den synlige 
materie, og specielt dette: følger æteren de synlige legemer 
i deres bevægelse eller ikke? Her syntes nemlig tegn at staa 
mot tegn. »Aberrationen« av det lys som kommer til os fra fiks- 
stjernerne lot sig lettest forklare om man antok at æteren var 
hvilende i rammet og at jorden bevæget sig gjennem den. 
Men var det saa, saa laa det nær at anta at den »ætervind« 
som vi maatte leve i paa grund av jordens bevægelse gjennem 
æteren maatte kunne paavises. Der burde vise sig forskjel 
mellem den tilsynelatende lvshastighet, ettersom lyset for¬ 
plantet sig med, mot, eller tvers paa jordens bevægelsesret- 
ning. Følgen herav burde fremtræde med fuld tydelighet ved 
et i sit princip meget enkelt interferensforsøk, søm allerede 
Maxwell hadde git ideen til, og som med kolossale hjælpe- 
midler og yderste omhu blev utført av professor Michelson 
i Chicago. Men resultatet blev en stor overraskelse: den ven¬ 
tede virkning, som skulde tyde paa forskjellige forplantnings¬ 
hastigheter, uteblev. Eksperimentet forløp som om man 
med, mot og tvers paa jordens bevægelsesretning hadde 
samme relative lyshastighet. Det var som om æteren skulde 
følge jorden, og ikke stod stille som aberrationen syntes 
at vise. 
Man stod da overfor det dilemma, enten at finde en for¬ 
klaring av aberrationen selv om jorden antas at føre æteren 
med sig, eller en forklaring av Michelsons interferensforsøk 
selv om æteren antas at staa stille. Den bekjendte holland¬ 
ske fysiker Lorentz fandt det sidste bekvem mest Han 
antok at æteren hvilte overalt i rammet, selv der hvor jorden 
med fuld fart farer igjennem den. Og her satte han saken — 
