fast legeme, definert ved tre akser som gaar ut fra solens 
centrum, eller endnu bedre fra solsystemets tyngdepunkt, og 
som har uforanderlig retning i forhold til fiksstjernehimme- 
len. Eftersom jeg bruker forskjellige urer eller forskjellige 
av disse referencelegemer, viser det sig at større eller 
mindre klasser av de bevægelser som vi iagttar i naturen for¬ 
løper i overensstemmelse med Newtons bevægelseslove. Meka- 
nikens fundamentale arbeidshypotese — jeg benytter her 
professor Axel Thues formulering — er da denne: der 
kan tænkes et saadant ur, og et saadant fast legeme, at alle 
bevægelser som beskrives i forhold til disse, vil sees at for¬ 
løpe i fuld overensstemmelse med Newtons bevægelseslove. 
Denne arbeidshypotese gir os ikke alene det abstrakte 
grundlag for tid- og rummaalinger som vi behøver for vort teo¬ 
retiske arbeide; den anviser ogsaa den praktiske vei til at fin- 
de den best mulige kontrol paa vore urers gang, og det bedst 
mulige fundamentallegeme som utgangspunkt for vore rummaa¬ 
linger. Denne vei bestaar simpelt hen i at forsøke ur elter ur, og 
fundamentallegeme efter fundamentallegeme, og bli staaende 
ved det ur og det fundamentallegeme som lar den bedste 
overensstemmelse fremtræde mellem bevægelserne i naturen og 
Newtons bevægelseslove Denne vei har man da ogsaa gaat, og 
fundet følgende praktiske resultat: et ur regulert efter jordens 
rotation i forhold til fiksstjernehimmelen er paa det aller nær¬ 
meste et fuldkomment ur. Og et fast legeme definert ved sol¬ 
systemets tyngdepunkt og tre stive akser gjennem dette og 
av uforanderlig retning i forhold til fiksstjernehimmelen 
danner paa det aller nærmeste et fuldkomment fundamental¬ 
legeme til utgangspunkt for rummaalingene. 
Men, uavhængig av den overensstemmelse vi efter 
dette kan faa med de Newtonske bevægelseslove, vil der 
efter disse loves eget væsen vedbli at hefte noget relativt ved 
bevægelsen. Av disse love følger nemlig umiddelbart at hvis 
jeg kjender ét fimdamentallegeme, hvorfra rummaalingene 
kan foretaes, saa kj ender jeg med det samme uendelig 
mange som er like brukbare: istedenfor ét fundamentallegeme 
kan jeg med samme ret anvende ethvert andet legeme som 
har jevn, rotationsfri bevægelse i forhold til det første. Hvor 
rask en bevægelse »i virkeligheten« er kan jeg aldrig avgjøre. 
12 
