198 — 
elvene anledning til at fortsætte sin erosion, kommer imidlertid 
forbindelsesdalene til at bli større, for tilslut at danne en 
og Birkedalen og mellem denne sidste og Dirdalen. Faar 
sammenhængende uavbrutt dal. 
Det nu beskrevne dalsystem er som sagt bare et eksempel 
paa forhold man træffer i de- fleste andre daler i Norge eller 
paa steder hvor iserosionen har været særlig sterk. Hvor to 
eller flere isførende bidaler har støtt sammen, er der dannet 
et glacialt samlebækken i og nedenfor hvilket den glaciale 
erosion har været forhøiet. Det ser ut til at jo større ismas- 
serne som er ført sammen i samlebækkenet er, desto større 
har ogsaa forøkelsen av iserosionen været. I store dalsyste¬ 
iner med mange og betydelige bidaler som førte frem store 
ismasser som f. eks. forholdene har været i Vestlandets hoved- 
fjorder, har iserosionen i hoveddalen kunnet være saa betydelig 
at bergbækkener med em dybde paa flere hundrede meter — i 
Sognefjord endog 1100 m. — er blit uterodert. Jeg vil saaledes 
betegne fjordbækkenene og de tilsvarende sjøbækkener i visse 
daler som resultatet av den forøkede iserosion ved ovenforlig- 
gende samlebækkener. Disse bergbækkeners dybdemaksimum 
synes i normale tilfælde at ligge i den ytre tredjedel av bække- 
net og i en bestemt avstand fra samlebækkenets centrum. 
Samme forhold, meget vel repræsentert, finder vi ogsa i Lo- 
fotens glaciale cirkusbækkener som senere skal omtales. Disse 
fakta er av betydning for forstaaelsen av iserosionen og dens 
fysiske og mekaniske lover. 
Hardangerfjorden er likesom Bukkenfjorden for største 
delen tektonisk betinget av den store foldingsgrav. Den østre 
side falder nemlig sammen med gravens vestre side. I selve 
fjorden og paa dens anden side paatræffes de bergarter som 
almindelig findes i foldingsgraven, og disse er som tidligere 
nævnt meget mindre motstandsdygtige end urberget. Den 
nedfoldede urbergsflate paa Folgefonnhalvøens vestside har 
saaledes tjent som en orienteringslinje for demudationen 
og er efter hvert blit blottet saa at den nu viser , sig som den 
bratte fjordside. 
Til Hardangers store skjønhet bidrar i høi grad de store 
fosser, som styrter nedover bidalene, som hænger mer 
eller mindre høit oppe paa fjordsiden. Saadanne hængende 
