— 202 — 
Ofotenfjord og langs med Lofotenmuren til de ytterste øene 
Værø og Røst. Den rolige og av store bølgende linjer beher¬ 
skede topografi i Sverige blir mot vest i Norge stadig mer 
sønderbrutt og indesluttet av brutte hakkede linjer. Spidse 
tinder og kammer møter øiet overalt. Man linder dog snart 
at nogen av de høieste tinder løfter sig mere isolert og frit- 
staaende end de andre, som taarne over en bys .hustak; de 
andre og lavere tinder staar alle i kontakt med rygger til 
glaciale botner eller cirkusser. De fritstaaende tinder er 
gamle nunatakker, som har stukket op ovenfor den 
sidste indlandsis’s overflate og der faat sin tilspidsede form, i 
fuld overensstemmelse med de forhold som endnu forefindes 
indenfor egne med store isfelter saasom Spitsbergen og Grøn¬ 
land. Man kan paa disse nunatakfjeld i Ofoten fastslaa hvor 
høit indlandsisen har naadd. Under dennes øverste grænse 
begynder de rolige og hvælvede former i skarpeste motsæt- 
ning til de spidse former ovenfor. Som eksempel paa et 
saadant fjeld kan nævnes Kongsbaktindene paa hvis bølge- 
formede basis løfter sig, likesom en slotsruin med taarne, 
nunataktindene. Grænsen for indlandsisens overflate ligger 
i disse egne omtrent 1000—1200 meter over havet, et maal 
som er blit bekræftet ved T h. V o g t s bestemmelse av grænsen 
for skuringsstriperne paa et fjeld i nærheten av Narvik. Fra 
Narvik synker grænsen ut mot vest og ligger ved søndre side 
av Saltenfjorden midt imot Bodø omtrent 900 meter over 
havet elter en bestemmelse paa den pent formede Bordtinde 
paa Aasetindryggen. Ute i Lofoten er det vanskelig at gjøre 
nogen sikre bestemmelser, men der synes at være grund til at 
anta at den ytre grænse for indlandsisens kant har ligget 
ved søndre del av Vestvaagø. Over Andøya ligger en række 
store moræner som sandsynligvis markerer et av de ytterste 
strøk av indlandsisens kant, men til den ytre del av Langø 
har den samlede ismasse sandsynligvis ikke naadd. 
Paa de omraader som har ligget ovenfor indlandsisens 
overflate og utenfor dens kant er der dannet lokale bræer 
i de depressioner som har været av den form og størrelse at 
større mængder sne der har kunnet samles. Jo større det 
omraade har været som har ligget frit av indlandsisen, desto 
større har ogsaa de lokale bræer været, men kun indtil 
