— 253 — 
sandsten. Lignende forhold fandtes i nogen fjeld længere 
syd, men her laa tertiær ovenpaa. Baade tertiæren og kulm- 
sandstenen ligger med moderat fald. 
I det lille tertiærfelt ved Gap Lyell paa sydsiden av ind- 
løpet til Bellsund er der en masse plantefossiler. Svenske 
geologer har antat at dette felt var begrænset av forkastnin¬ 
ger; men hverken Or vin eller Werenskiold kunde se andet 
end at overleiringen var diskordant. Lagene falder med svakt 
fald mot NØ, og grænsen mellem tertiæren og Hecla-Hook gaar 
NV—SØ paa det flate kystland. Selve grænsen var ogsaa 
godt blottet. Langs grænsen staar rigtignok en kalkbreccie, 
men denne »breccie« fortsætter i mange kilometers utstræk- 
ning sydover i fjeldene: det er et mægtig konglomeratlag i 
Hecla-Hook-kalken. 
Enkelte svenske geologer synes at ha en viss tilbøielighet 
til at anta forkastninger i noget større antal og utstrækning 
end man kan paavise med sikkerhet. Saaledes har den 
hypotese været fremsat, at de flate forland paa Spitsbergen 
skulde være avgrænset fra fj eldlandet bakenfor ved forkast¬ 
ninger. Noget slikt saa foredragsholderen ikke spor av, 
tvertimot fulgtes flere steder tydelige lag, f. eks. marmorbæn- 
ker, over kystsletten og op i berget indenfor. 
Kystslettens inderkant er ca. 40 m. o. h. Oftest er selve 
"kroken inderst mot berget dækket av nedraset ur, eller en 
slags fonn-moræne. Ute paa sletten er der r et som det er 
ribber av fast berg, især hvor lerskifren indeholder kvartsit- 
bænker. 
Kystsletten er uten tvil dannet i havets nivaa. Den kan 
følges fra Sydkap, langs vestkysten -Qg -østover langs nord¬ 
kysten og indefter fjordene. 
Sletten ender mot sjøen med brat kant, ca. 5—10 m. høi, 
hvor der er fast berg. Denne brink er dannet ved frost- 
sprængninger idet brændingen fragter bord det nedramlede 
grus. Isfoten har ingen betydning for transporten; den maa 
snarere beskytte berget mot brændingen. 
Hvor stranden bestaar av løsmateriale, er der ofte lagu¬ 
ner; særlig pragtfulde er de i Forlandssundet. De dannes av 
tidevandsstrømmene. Ved Hornsund og paa Dunøene er der 
gamle laguner som er hævet ca. 6 m. over nuværende havstand; 
de er da blit til grunde ferskvandsjøer eller sumper, eller de 
er ganske tørre. Dunøene har været en række smaa holmer, 
forbundet med lagunetanger; nu ligger lagunerne ca. 6 m. o. 
h., men kan let kjendes igjen. Paa denne vis er der blit saa 
mange sniaa sjøer paa Dunøene. Paa Store Dunøen er en 
lang tange under dannelse nu, med en hel række strandvolder 
i høiere nivaa. 
Rullestenen i strandvoldene sprækker istykker ved den 
sterke frostsprængning. Materialet i de gamle laguner og 
