— 260 — 
paa Knutshø og paa Høgronden, hvor teltet maatte slaaes op 
nedenunder selve toppen som var snedækket, saa instrument- 
støtten maatte graves ut av sneen. Som ældre gjensaa han 
med glæde disse steder og gjenoplivet minderne fra dette 
friluftsliv. 
Men hans største glæde som ældre mand var at »gaa i 
skauen «, streife om i Nordmarken sommer og vinter. I ski- 
løipeme dér traf man ham ofte, og han gik endnu som 76- 
aaring turer som mangen yngre mand vilde fundet lange. 
Det blev da ogsaa i disse ensomme skogstrakter at han 
fandt sin død. En vaaraften befandt han sig som ofte før alene 
paa ski langt oppe i Nordmarken, tok feil retning og kom i 
mørket ut paa et vand, hvor vinterens sikre isdække var be- 
gyndt at gaa opi. 
Hans bratte død vakte forfærdelse blandt alle som kjendte 
ham — og dog: han døde midt i den store tause natur som 
han elsket. Og han blev skaanet for at opleve den stund 
da svigtende kræfter vilde tvunget den gamle friluftsmand til 
et stillesittende liv. 
S. K. Seiland. 
Av Jens Holmboe. 
Helt uventet kom budskapet om overlærer S. K. Sei¬ 
lands død, den 13de juli iaar. Hans venner visste nok, at 
han i nogen aar hadde lidt av et hjerte onde, men i den senere 
tid hadde han tilsynelatende været noksaa frisk og han virket 
med utrættelig energi baade i og utenfor sin embedsstilling. 
Han blev bare 52i/ 2 aar gammel. Hans pludselige bort¬ 
gang, endnu midt oppe i sin livsgjerning, er et smertelig tap 
ikke bare for den skole, i hvis tjeneste han virket, og for 
Hardanger, som i ham har mistet en av sine virksomste kul¬ 
turarbeidere, men ogsaa for norsk botanisk forskning. Der er 
derfor al grand til at mindes ham her i »Naturen«. 
S j u r Knutsen Seiland var født paa gaarden Sei¬ 
land i Granvin, Hardanger, den Iste december 1867; hans for- 
