— 264 — 
Seiland var en stilfarende, fordringsfri mand, men dreng 
i kravene til sig selv. Han var, siger en av dem som kj endte 
ham bedst, »ein heilstøypt karakter med eit klaart hovud og 
eit varmt hjarta«, og disse ord træffer netop det centrale i 
Seilands væsen. Hadde han paatat sig en opgave kunde man 
være tryg — den blev da altid utført paa bedste maate. 
For land, hjembygd og norsk natur følte han varmt. Et 
utslag herav er det sikkert ogsaa, at han koncentrerte sit 
videnskabelige arbeide paa utforskningen av Hardangers 
plantevekst. 
— Siden 1910 var Seiland gift med Lisbet Anvedsdatter 
Lillegraven. 
Om stoffet og atomene 1 )- 
Av Torbjørn Gaarder. 
Oldtidens kulturfolk søkte ikke gjennem planmæssige 
forsøk at trænge ind mot en dypere forstaaelse av materien. 
Man kjendte nok flere kemiske processer, som blev utnyttet 
til praktiske formaal. Men de forestillinger man dannet sig 
om materien, for derigjennom at skaffe sig en enkel forkla¬ 
ring paa alt det som sker i verden, var altid av spekulativ 
art. Og man nøiet sig med den teoretiske forklaring, uten at 
prøve dens rigtighet gjennem forsøk. Det blev derfor de teo¬ 
retiske spekulationer over materiens væsen som satte sit præg 
paa disse tiders opfatning. 
Spørsmaalet, hvad og hvilke er de oprindelige dele, 
hvorav alle stoffer er sammensat, beskjæftiget de ældste folk, 
vi kj ender til. Europas første kulturfolk, grækeme, som ogsaa 
paa dette omraade øvet en mægtig indflydelse, hadde mænd 
som gjennem storstilet deduktion søkte at trænge frem mot 
en løsning av problemet. De ældste græske vismænd gik ut 
fra den antagelse, at alt her i verden er opbygget av ét urstof. 
Hvad dette urstof var, derom hersket delte meninger. En genial 
tankegang ligger til grund, naar en Demokrit (5 aarh. f. 
9 Foredrag holdt 4. februar 1920 i Bergens naturvidensk. selskap. 
