- 315 — 
Bokanmeldelser. 
H. L. Sørensen: Norsk Hora til bruk ved skoler og bota¬ 
niske utflugter. Tiende utgave ved overlærer E. J ø r gen- 
s e n. XXXII + 223 s. 8vo. Kristiania 1920. (H. Aschehoug 
& Co.). 
Atter foreligger en ny utgave av Sørensen’s gamle vel- 
kjendte flora. Der gaar ikke lang tid mellem hver gang den 
utkommer — det bedste bevis paa hvilken sikker plads den 
har erobret sig og hvor utstrakt bruk der er for den. 
Som de tidligere utgaver er ogsaa denne sidste holdt 
godt å jour. Selv arter som først ganske nylig er paavist her i 
landet er tat med. Der er ogsaa tat hensyn til mange av de 
nyeste kritiske utredninger av vanskelige formgrupper. 
J. H. 
S. Almquist: Sveriges Rosæ. Stockholm 1919. 
Det er længe siden der i rosalitteraturen er fremkommet 
et saa merkelig arbeidJe som ovennævnte. 
Det er bygget paa den kjendsgjerning, at det væsentlig er 
paa bladenes form og farve, at man kjender planterne. I rosa- 
slegten er det blomstergrenenes blader, som avgir de bedste 
karakterer. Smaabladene her er fra nederst til øverst i form 
og serratur konstante for hver art. Forf. betegner dem med 
a, b, c, d, e. Artsbegrepet er sænket som i andre »kritiske« 
slegter. Afzeliana Fr. ( glauca + coriifolia) t canina (herunder 
dumetorum), villosa , tomentosa , rubiginosa , o. s.- v. opfattes 
som kollektivarter. Det mest bemerkelsesværdige er d!e 31 
arttyper, som gjenfindes iaifaLd i de fleste rosagrupper og 
som stemmer overens i alt væsentlig. De danner saaledes et 
baand mellem grupperne, hvorefter hele rosaomraadet ikke 
længer blir et kaos, men et oversigtlig system. Hver arttype 
danner normalt 2 arter, den ene blaagrøn, den anden grøn; 
begge kan optræ med glatte og haarede blade, isaafald er den 
ene art, den anden underart. Disse arttyper er anskueliggjort 
ved tydelige tegninger, og det skulde ved hjælp av dem og 
forfatterens bestemmelsestabel ikke synes vanskelig for et øvet 
