— 319 — 
mer som sættes i ovnen, og naar glasset blir bløtt utfylder det 
formene. Ved presning opvarmes glasstykkerne og bringes 
i bløt tilstand under hydrauliske eller pneumatiske presser, 
hvor diet gives den ønskede form. 
Den mængde brukbart glas, som man efter alle disse pro- 
cesser faar tilbake, utgjør bare en brøkdel av den oprindelige 
smelte. Ved nøiagtig arbeide vil et gjennemsnitsutbytte av 
ca. 20 pct. være alt som kan ventes. 
Optisk glas av mindre god kvalitet fremstilles efter en 
anden metode end den antydede, nemlig ved valsning av tykke 
plater som ved speilglasfabrikation og senete opdeling av 
platerne. 
En av de værste mangler optisk glas kan ha er at det 
indeholder krystaller av en eller anden sort. Krystaller, »Ste¬ 
ner«, i glasset skriver sig 1) fra digelen, 2) fra uopløste be- 
standdele, 3) fra brudstykker av ovnshvælvet, 4) fra devitri- 
fikationsprodukter 1 ). 
Digelstenene bestaar hovedsag,elig av sammenfiltrede naa- 
ler av silimanit med glasmellemrum. Man finder de samme 
slags digelstener, uanset sammensætningen av glasset. En tynd 
hinde som danner sig over hele digelens indside, er opbygget 
paa samme maate som digelstenene. 
De brudstykker som falder ned i smelten fra ovnshvælvet 
vil danne » stener «, hvis natur avhænger av materialet i ovns¬ 
hvælvet. Hvor dette som næsten altid i De forenede Stater 
bestaar av silikatsten, dannes naturligvis kiselsyremodifika- 
tioner, gjerne tridymit eller sjeldnere kristobalit, i forholdsvis 
store krystaller. Devitrifikationsstener kan dannes paa for¬ 
skjellige stadier av glasifremstillingen: 1) Under den sidste 
del av smelteperioden, 2) under avkjølingen av smelten, enten 
mens denne endnu er flytende eller efter at den er stivnet, 
3) under opvarmningen av glasset ved støpning og presning 
og 4) under den varmebehandling som finder sted for at bortta 
spændinger i glasset. 
Iagttagelser av forholdet mellem smelten og digelen viser 
at der ikke sker nogen synderlig stoftransport ind i digel- 
væggen. Smeltens væsentligste virkning er at frembringe en 
krystallisation (særlig av silimanit) i et tyndt skikt, hvor smel¬ 
ten har anledning til at virke som flusmiddel. 
Man har ikke i nogen smelte av silikatglas fundet en 
separation i to leier som ikke blander sig med hinanden. 
Glassmeltningen stadfæster siaaledes den gamle erfaring, at 
silikatsmelter blandes i alle forhold. 
J ) Devitrifikation kaldes det fænomen, at der naar en smeltet 
glasmasse stivner, i glasset utskilles visse krystallinske smaapartikler, 
saa glasset blir urent og ikke homogent. Red. 
