326 
samledes i skarer paa hans institut for her at faa sin sidste 
utdannelse under hans mesterlige ledelse, var han streng, like¬ 
gyldig hvem det gjaldt, om de kom til ham som begyndere 
eller om de allerede i sit hjemland var naaddl op i de høieste 
videnskabelige stillinger. Likesom til sig selv, satte han ogsaa 
til dem den fordring, at de skulde ofre sin videnskap hele sin 
interesse, utnytte tiden til det yderste og fremforalt vise den 
pinligste nøiagtighet i arbeidet. Men netop derfor følte man sig 
vel, og sikkerlig vil iallefald de fleste av hans elever altid be- 
tragte tiden paa hans institut som den skjønneste og minde- 
værdigste under hele deres utvikling. 
Av inden- og utenlandske elever hadde Pfeffer i alt ikke 
mindre end 261, og av disse er nu mindst 97 professorer eller 
docenter ved universiteter eller andre høiskoler, og mange 
av dem hører til nutidens mest fremragende og kjendte bota¬ 
nikere, saaledes C orrens, Fitting, Czapek, Nathan- 
s o h n , Johannsen, Eriksson, Lepeschkin, 
M i y o s h i, S h i b a t a, W i n k 1 e r o. fl. a. 
Imidlertid er det ikke alene herigjennem, at Pfeffers in¬ 
stitut er blit verdensberømt, men ogsaa derved, at det i alle 
henseender var mønstergyldig indrettet, og da ikke mindst 
ved alle dets mangeartede, videnskabelige hjælpeapparater, 
som for en væsentlig del var konstruert av Pfeffer selv. Han 
var nemlig ogsaa en fremragende opfinderbegavelse i teknisk 
henseende. Det var rene præcisionsapparater, han selv kon¬ 
struerte; saaledes t. eks. hans store auxanometer til automa¬ 
tisk registrering av plantens tilvekstbevægelser. Og denne tek¬ 
niske dygtighet kom; ogsaa til uttryk ved de talrike glimrende 
demonstrationsforsøk, hvormed han altid ledsaget sine fore- 
læsninger. Han var bl. a. den første, som under forelæsninger 
demonstrerte en plantes liv fra vuggen til graven kinemato- 
grafisk, saaledes at man fik se selv de rnindste detaljer i dens 
vekstbevægelser og fremadskridende utviklingsfaser, og disse 
kinematografiske billeder fremstillet han selv paa en sindrig 
maate paa sit institut. 
I den sidste tid led Pfeffer av en arteriosklerose, og i det 
sidste halvaar syntes hans kræfter at ha begyndt at avta 
kjendelig, samtidig som han da ogsaa led meget av sjæle- 
lige depressioner, saa han ofte f ry gt et for at bli gal. Han 
