— 331 — 
Veirvarsling for flyvere. 
Av Th. Hesselberg. 
Flyvetekniken er under krigen utviklet til en fuldkom- 
menhet, som man for faa aar siden ansaa for et fjernt frem- 
tidsmaal. Tiltrods herfor er flyveme fremdeles avhængige 
av veiret. Gunstige veirforhold letter f ly vu ingen, mens uhel¬ 
dige veirforhold ikke alene kan sinke den meget, men den 
vil ofte være forbundet med fare og kan undertiden helt 
hindres. 
I. Jeg skal først kort behandle de vanskeligheter som 
veiret lægger iveien for flyvningen. 
En av de alvorligste hindringer er taaken. Den ræk- 
ker almindeligvis ikke mange hundrede meter op i luften, saa 
flyvning kan finde sted over den. Men den hindrer oriente¬ 
ringen og er meget farlig ved landing. Hvis en flyver der 
farer hen over et taakehav blev nødt til at foreta en nødlan¬ 
ding, er der meget store chanser for at det vil gaa galt. Han 
kan komme til at gaa ned paa et sted, hvor en heldig landing 
er umulig, og selv om der skulde være udmerkede betingelser 
for landing, er faren allikevel stor, da han ikke vet, hvor 
langt nede jorden er. 
Tæt sne og slud kan ogsaa gjøre veiret meget 
usigtbart omend ikke i samme grad som tæt taake. Til gjen- 
gjæld naar sneveiret meget høiere op end taaken, alminde¬ 
ligvis sner det mindst 1000 meter op i luften. Et tæt snefald 
er derfor en meget alvorlig hindring for flyveme. 
Tæt regntykke formindsker ikke synsvidden saa 
meget som taake eller tæt snefald, men maa allikevel regnes 
for at være saa generende for flyvningen, at man helst bør 
flyve utenom regntykket eller vente til det har letnet. 
Skyene befinder sig almindeligvis i en høide av 1000 
meter eller høiere over jordflaten. Man har derfor alminde¬ 
ligvis et skyfrit rum nede ved jorden, hvor man kan flyve 
uten at komme ind i skyene. Dette er nemlig forbundet med 
resiko. Flyveren blir inde i skyen omgit av taake paa alle 
kanter og er da let utsat for at miste orienteringen, saa han 
ikke vet hvad der er vertikalt og hvad der er horizontalt. 
