XCIII 
ved de af ham selv og Dr. SJcøldberg med selve det Lie- 
bigske Kjødextract anstillede Forsøg. 
Man skulde jo nu mene, at det maatte være en sand 
Tilfredsstillelse for Liebig, at den først af ham, rigtignok 
a priori og fra et chemisk Standpunkt, men dog klart og 
bestemt udtalte almindelige Opfattelse af Æggehvidestof¬ 
fernes eiendommelig Betydning for Legemets Ernæring 
og Stofskifte, har fundet en saa fuldkommen Stadfæstelse 
ved de fra et physiologisk Standpunkt anstillede Under¬ 
søgelser, og man skulde mene, at ingen maatte være 
mere villig end Liebig til at erkjende, at Kjødets Extrac- 
tivstoffer aldrig i og for sig kunne have nogensomhelst 
directe, men kun en ganske underordnet, indirecte Næ¬ 
ringsværdi, idet de aldrig kunne træde i Stedet for Æg¬ 
gehvidestoffernes Masse, men kun meddele disse uund¬ 
værlige, men i og for sig aldeles smagløse Bestanddele 
af Føden den behagelige Kjødsmag, og idet de (ved, lige¬ 
som saa mange andre Bryderier, at virke paa Fordøiel- 
sesvædskernes Afsondring) under visse Omstændigheder 
muligviis, om end kun i ringe Grad, kunne forhøie den 
for Æggehvidestofferne eiendommelige Næringsværdi, men 
dog naturligvis kun under den Forudsætning, at disse i 
tilstrækkelig Mængde ere tilstede i Føden. — Man skulde 
vente, at Ingen maatte være villigere end Liebig til at 
indrømme, at det maa være en langt større Velgjerning 
for Befolkningerne af Lande, som ikke producere Ægge¬ 
hvidestoffer i en til Trangen svarende Mængde, hvis de 
kunne blive deelagtige i Substantsen af det Kjød, som 
findes i saa overflødig Mængde i visse Egne af Amerika 
og af Australien, end naar de saa at sige kun faa Færten 
deraf ved Kjødextractet, der vel smager af Kjød, men al¬ 
deles ikke indeholder det Næringsstof, som gjør Kjødet 
