i 
artade offentliga innrättningar, så utfaller omdömet visst 
icke ogynnsamt för de förra anstalterna. Ändamålsenlig¬ 
heten och nödvändigheten af stängda anstalter för en del 
sinnessjuke torde ligga i öppen dag och erfordrar ej nå¬ 
got vidlyftigt försvar; och det är ganska säkert att om 
man skulle tänka sig att på revolutionsmännens DuvaVs 
och Mundy's ord de befintliga anstalterna skulle kunna 
försvinna och man skulle tvingas att på nytt tänka på 
utvägar för de sinnessjukes vård, så skulle dock intet 
annat vara att vidtaga än att ånyo uppbygga större delen 
af samma anstalter. 
Beträffande frågan om och livilka sinnessjuke kunna 
anförtros till vård i egna eller andras familjer, så är att 
märka det familjevårdssystemet på sätt och vis från for¬ 
dom funnits till och att det behöfts lång tid och möda för 
att öfvervinna befolkningens motvilja för anstalterna, samt 
att ännu i dag i många länder mindre än hälften, och i 
de fiesta knapt en fjerdedel af de sinnessjuke njuta vård 
i anstalter. 
Enligt regel intagas på anstalterna endast de sinnes¬ 
sjuke, som i saknad af alla hjelpmedel äro utan stöd eller 
som för sina farliga egenskaper och samhällsvådliga be¬ 
skaffenhet icke längre kunna vistas hemma; till och med 
för dessa plägar man dröja ända till det yttersta innan 
de sändas till en anstalt; och just i denna omständighet 
ligger enligt alla erfarne sinnesläkares intyg största skul¬ 
den till att så många, sekundära, obotligt vordna fall af 
sinnesrubbning finnas i anstalterna. 
Det är tydligt att de i egentlig mening farlige sinnes¬ 
sjuke ej lämpa sig för behandling i familj; och detta 
finnes äfven erkändt i de flesta lagstadgar rörande sin¬ 
nessjuke. 
