18 
ligesaa inbyrdes modstridende som de lærdes deraf ud- 
ledede eller derpaa grundede meninger og tolkninger. 
For at vælge et exempel: Tacitus*) anser Germa¬ 
nerne for Tysklands urbeboere, tilblevne i dette deres 
land. Altsaa laa deres invandring allerede ved vor tids¬ 
regnings begyndelse saa langt tilbage i tiden, at intet 
minde om den havde naaet til den lærde Romer. Det 
maa antages for sikkert at Skandinavien allerede flere 
hundrede aar før hans tid havde været beboet af vore 
med Germanerne beslægtede forfædre. Hvad rimelighed 
bliver der da i at vor histories tidligste optegnere paa 
Island, som ere mere end tusen aar yngre end Tacitus , 
skulde i virkelige sagn have bevaret minder om stam¬ 
mens bosættelse, der vare uddøde i Tyskland, hvor den 
optraadte talrigst? Det bliver altsaa sansynligt at de 
ældste beretninger om de Europæiske landes bebyggelse 
kun ere gisninger, som støtte sig til den daværende eth- 
nografiske og geografiske kunskab. Men er dette tilfæl¬ 
det, er det ikke vor pligt at tro paa dem som paa vid¬ 
nesbyrd, men at sammenholde vore forfædres slutninger 
med vore egne sansynlige antagelser, saaledes som vi nu 
maa danne os dem efter den nu vundne kunskab om 
landenes beskaffenhed og deres beboeres folke -ejendom- 
ligheder. 
Med Hensyn til vore Nordlandes bebyggelse maa 
først udskilles den inrykning af det ældste jæger- og 
fiskerfolk, som har forarbejdet og brugt stenalderens old¬ 
sager. Saagodtsom alle ældre og nyere granskere antage 
at dette folk har været nær beslægtet med de Ugriske 
(Finske) folkeslag i det nordlige Europæiske og Asiatiske 
*) Germania c. 2. 
