21 
Mange vilde dog maaske være tilbøjlige til at forudsætte 
hos Russerne baade nøjere kjendskab til disse dele af deres 
rige og tillige en større upartiskhed i at afgjøre hvor 
det Skandinaviske bjergland begynder og det Russiske 
fladland ender. Men deres dom om dette spørsmaal 
stemmer ganske med vore egne geografers. Willi . Bøth- 
Unglc skildrer paa sin rejse i 1839 *) modsætningen imel¬ 
lem paa den ene side gnejsgranit bildningerne i Lapland 
og paa Finlands østskraaning til det Hvide hav, samt 
paa den anden side lavlandet østenfor hine store insjøer. 
Troligvis ere Russernes iagttagelser sammenfattede i det 
nyeste geografiske værk: 
Materialy dija geografii i statistiki JRossii. Ark- 
hangelskaja gubernia. St. Peterburg 1865 af Kapt 
Kozlof Da sproget er lidet bekjendt blandt os, tør 
det ikke være ufornødent at oversætte af dette skrift 
dets geologiske omrids s. 14. 
„I det Arkhang. guvernement ere udviklede berg¬ 
arter saavel af vulkansk som af laget (skiktet) dannelse. 
De største udbildninger af vulkansk eller krystallinsk 
art bemærkes i den vestlige stenige del af guverne- 
mentet især langs kysterne af Ishavet i vest og øst fra sta- 
Kola. Det Hvide havs nordlige og vestlige kyst bestaar 
næsten overalt af gnejs-granit med aarer af diorit og 
granit. Øst for øen Kildin danner diorit hele klippige 
øer og bjerge. Lag bes.taaende af lerskifer, kvartsit og 
fast dolomit træffes i hele denne strækning kun paa visse 
steder i en tilstand, som er meget forandret ved de vul¬ 
kanske bergarter. Alle disse have et fald til havet, saa- 
ledes at ved kanten af fastlandet deres ender hyppig vise 
*) Bericht i Bulletin scientifque de VAcad . des Scienc. 
St. Petersbourg T. 7. p. Iu7. 184. 
