25 
Ogsaa i en anden henseende bevarer det Skandina¬ 
viske bjergsystein en besynderlig lighed under denne sin 
umaadelige længde. Der hvor det optræder mægtigst, i 
Norge nemlig, er der, som bekjendt, en stor forskjel imellem 
passernes eller vandskillenes beliggenhed og højde, samt 
de mærkeligste fjeldtinders. Saare betydelige fjeldkupper 
ligge nærmere ud imod havet, ja danne endog afsondrede 
øer, endskjønt de ganske bevare fastlandets berg-ka- 
rakter. I det hele taget udmærker den Norske bergdan- 
nelse sig ved dens bratte havkant. Men denne særegen¬ 
hed fortsættes uforandret, idet bergmassen forlænges in 
paa det Russiske omraade. Den kyst mellem den Norske 
grænse og Kola, som jeg har set, frembyder ganske ens¬ 
artede fortoninger med den Norske længere i V. Fjel¬ 
dene stige ligesaa højt og ligesaa brat op fra havet. Dette 
gjælder ligesaavel om øerne som om fastlandets havkant 
eller fjorde baade i Lapland og i Finmarken. Ligesaa er 
det Hvide havs nordlige kyst imellem Kandalaks ogUmba, 
saavelsom sydsiden mellem Kandalaks og Knjazha klippig 
med anselige bjerge i det inre land. Ifølge Russiske søkar¬ 
ter og rejsebeskrivelser er dette tilfældet med saagodtsom 
hele Ishavets og Hvide-havets kyststrækning ligefra Kola 
indtil Soroka og floden Yyg, hvor man i fortiden tænkte 
sig at det egentlige Rusland skulde begynde. 
Heller ikke mangler det paa høje fjeldmasser, som i 
disse trakter ligge ud imod havet. I øst for Imandra, 
altsaa nærmere Ishavet end det dybe dalføre, ligger den 
Umtik-fjeldmasse, der hæver sig højest af alle, som jeg har 
set i Lapland. Ogsaa i øst for Kauta-jærvi i Karel- 
stranden saaes større højder end de som fra sjøen kunde 
opdages inad landet eller henimod landryggen. 
Ganske modsat denne høje rand, som vender til det 
