38 
Innen Kunskaben om disse oaser er erhvervet, maa flere 
opdagere, lig Leichardt , forsmægte, maaske nærved en 
kilde eller en græsmark, hvorom de ikke kunde have 
nogen anelse. 
Dersom man altsaa med nogen menneskelig rimelig¬ 
hed vilde tænke sig vore forfædre tilsøs invandrende fra 
det Hvide havs kyster, maatte man uden tvivl forestille 
sig at de der havde først udviklet en saadan sømands¬ 
dygtighed, at de formedelst fjerne og langvarige fiske- 
expeditioner lærte at kjende de nordlige kyster saa godt, 
at de omsider fik lyst til at bosætte sig paa de bedste 
af dem. Her møder imidlertid ikke blot det spørsmaal, 
hvorfor Hvidehavsboerne skulde foretage saadanne lange 
fiskerture paa en tid da saagodtsom ingen handel existe- 
rede, og da der altsaa ingen anledning var til at gjøre 
sig nytte af en uhyre fiskefangst. Der er ogsaa stor grund 
til at betvivle, at de skulde have kunnet erhverve sig denne 
søvanthed. Thi før man antager at Hvidehavsboerne i 
oldtiden havde opnaaet en stor dygtighed i skibsbygning, 
burde man betænke, at de ikke besidde saadan duelighed 
den dag idag. Som bekjendt ere de ældste fartøjer, som 
have været fundne i Norges kjæmpehauge, ligesom de 
ældste fra de Danske moser, klinkede sammen med jern¬ 
nagler. De tilhørte altsaa et folk, der vel vidste at gjøre 
sig dette metal nyttigt. De nationale fartøjer, som endnu 
bruges ved det Hvide hav, ere derimod kun sammenføjede 
med trænagler eller vidjer. Denne fattigdom eller ubehjæl- 
pelighed i at anvende jern erstattes med en saadan sind¬ 
righed i brugen af trævirket, at Hvidehavs-Russernes 
farkoster erholde en vis bøjelighed, der gjør dem skik¬ 
kede til at taale stød i isen og til at trækkes paa land, 
naar mandskabet finder at stormen bliver for stærk. 
