fundne. Langs Volga og dens bifloder, som udspringe 
strax ved Ladogas og Ilmensjøens kildefloder, kan der 
ikke blot tænkes, men der findes virkelig en uafbrudt 
række af ældgamle jordbrug-drivende folkeslag. De 
strække sig stationsvis fra Asien til Finland. 
Men alle disse folkeslag, som man træffer paa den 
vej, høre enten til det vistnok senere Russiske (Slavo- 
niske) folk, eller de ere Finske (Ugriske) og Tyrkiske. 
Det er navnligen Ugrierne, som historien eller geografien 
kjender, som disse landskabers urbeboere. Uagtet den 
Russiske statsinretning i forbindelse med den Græske 
kirke, have en vidunderlig magt til at udslette de oprin¬ 
delige folke-ejendomligheder, saaat en stor del af rigets 
fremmede undersaatter efterhaanden ere gaaede op i det 
Russiske folk og fremdeles daglig antager dets seder, 
finder man dog endnu en mængde brudstykker af halv- 
forsvundne nationaliteter dels i Volgas og dels i Nevas 
flodgebet. Disse under denationaliseringen endnu lev¬ 
nede sprogøer erkjendes samtlige for ægte medlemmer 
af den samme Ugriske stamme som Finnerne og Lapperne. 
Hvis nogle af dem befindes at være beslægtede med eller 
blandede med Tyrker tilskrives det en senere invan¬ 
dring. Derimod har der aldrig været paavist det ringeste 
spor af nogen gammel Germanisk, enten Tysk eller Skan¬ 
dinavisk, befolkning. Alle disse folkelevninger, ved Volga: 
JMordviner, Tsheremisser og Tshuvasher, samt nærmere 
Ladoga: Tshuder, Voter o. fi. omtales ogsaa i de ældste 
Russiske krøniker, saaat deres historiske ælde er sikker 
nok. 
Denne betragtning forklarer altsaa meget tilfredsstil¬ 
lende hvorledes Karelerne og Hævnerne (Suomerne, Ta- 
vasterne) kunne være komne til Finland med en kultu- 
