43 
til sine nordligere, barskere bopæle med en udviklet 
smag for de sydligere hjemlandes agerbrug. De maatte 
ogsaa have bevaret mere af Østerlandenes seder og aands¬ 
retning end de tidligere udflyttende Germaner. Vist er 
det, at hos nutidens Russer er agerbrug og plantespisen 
udviklet til en yderlighed paa kvægholdets bekostning, hvil¬ 
ken ligesaa meget minder om Østens levevis som den 
Russiske stats inretning. De fleste granskere udlede 
vel disse nationale særegenheder dels fra den Græske 
religions inflydelse, gjennem dens asketiske strenge faster, 
dels fra Tartarernes erobring og despotiske overvælde i 
aarhundreder. Men dette hindrer ikke at en spire til 
saadanne seder tidligere kan være nedlagt hos Slavonerne, 
idet de længere end vore stamfædre boede i de Asiatiske 
lande, hvor baade hin askese og hin kongelige ubunden- 
hed altid have havt hjemme. 
Men om endog Russerne i ethvert, tidsrum af sin 
historie have vist sig som det mægtigere folk end de 
Ugriske stammer, beviser denne omstændigsed ingenlunde 
deres overlegenhed ligeoverfor Germanerne i oldtiden. 
Vistnok har det været paastaat, at den Russiske historie 
skulde afgive et skjult vidnesbyrd om Germanernes invan¬ 
dring igjennem Rusland, idet beretningerne om Varja- 
gernes inkaldelse til Rusland for tusen aar siden (862) 
skulde være at opfatte som en erobring af disse Skan¬ 
dinaviske Germaner. Nogle historikere paastaa nemlig, 
at en saa faatallig skare af krigsmænd ikke kunde tænkes 
istand til at erhverve sig herredømmet over Ruslands 
beboere, uden under forudsætning af at de invandrede 
høvdinger, RuriJc og hans brødre, i det land, hvor de ned¬ 
satte sig, traf paa beslægtede ældre stammer, til hvilke 
de kunde støtte sig. Det var altsaa disse ældre Genua- 
