47 
proces. Den er tvertimod en aandens skabelse, som altid 
bliver til, idet den uophørlig undergaar forvandlinger. 
Det oprindelige forhold mellem Skandinaviens Ugriske 
urbeboere og de senere ankomne Germaner kan altsaa 
sættes enten som en virksom eller lidet betydlig faktor, 
efter bedømmerens skjønsomhed. Dette maa dog enhver 
inse, at ny og det meget vigtige kulturformer siden ere 
tilkomne, enten ved inlændingers aandskraft eller ved na¬ 
boers paavirkning under den stadige samfærsel. Det føl¬ 
ger af Skandinaviens yderst udviklede kystform og af det 
inre lands uvejsombed i oldtiden, at dets beboere den¬ 
gang maa have drevet en forholdsvis endnu større skibs¬ 
fart end nu. Historien nævner ogsaa vore forfædre som 
vikinger og handlende, ligesaa tidligt som vi høre noget 
om dem. Paa dette vis komme.de i berørelse med samt¬ 
lige andre Europas stammer, endog de fjerneste. Om¬ 
gang med Slavonerne, med Kelterne, med Romerne, ja 
visselig ogsaa med de Fønikiske og Karthagiske Semiter 
kan have ydet sit bidrag til udbildningen af den Skandi¬ 
naviske folkeaand. Spor hertil finde vi i sproget. Ordet 
torg og navnet Valdemar pege mod Slavonerne. Bronce- 
redskaberne tyde paa England og Kelter. Mange old- 
funds Romerske former og de Romerske konstsager, som 
fra en tidlig tid findes i Skandinavien, vidne om vore for¬ 
fædres berørelse med verdensriget. Her blive Romernes 
blandt barbarerne hvervede lejetropper og deres slavehan¬ 
del af stor ethnografisk infiydelse. Vi vide at disse udvæx- 
ter paa den Romerske statsorganisation strække sig lige- 
fra Cæsars tid, der lig lord Clive organiserede en Sepoy- 
hær af Galler til Galliens erobring. Man véd, at han 
i den havde mange Germaner. Allerede i den første 
Kejsertid aabenbaredes de fordærvelige følger af at have 
