49 
tigste sammenstilling af de to. Dertil udkræves at vort 
folk sammenholdes med mange af dets granner. Da vil 
det først aabenbare sig for os med klarbed og sikkerhed 
* 
t. ex. om Skandinaverne have mere tilfælles med Tys¬ 
kerne end med Slavonerne og Finnerne. 
Men endog om man forestiller sig afvigelsen mellem 
vore sydlige granner og os meget stor, kunne vi dog ikke 
tænke os denne forskjel som en oprindelig skabelse. Den 
vil aabenbare sig som en historisk udvikling. Den kan 
have fordret en lang række af aartusener. Men den maa 
være en følge af afvigende forholde og berøringer, hvori 
staterne og folkene have befundet sig. Spørsmaalet 
bliver da om d’et er mest sansynligt, at disse forskellig¬ 
heder have udviklet sig i de lande, hvor man nu iagt¬ 
tager dem, eller om man vil paastaa at de ere medbragte 
som fuldfærdige fra et andet land, i hvilket de altsaa 
have spiret. 
I oldtiden søgte mange nationer en tilfredsstillelse 
for den patriotiske selvfølelse i bevidstheden om deres for- 
skjellighed fra alle andre. Den bragte dem til at tænke 
sig disse særegenheder som oprindelige. Thi derved 
bleve de baade nødvendige betingelser for livet og tillige 
uopnaaelige for alle andre mennesker, som ikke havde 
det samme ophav. Det var da en konsekvent og rimelig 
gisning at forestille sig, som disse oldtidens folk plejede, 
at de vare skabte i sit land, der passede saa vel for dem, 
og for hvilket intet andet folk antoges at kunne være 
skikket. 
Denne exklusivisme staar i en skarp strid med kri¬ 
stendommens universelle lære og stemmer ligesaalidet 
med civilisationens medfør, saa at den i vor tid ikke kan 
aabenbare sig uden som en fordom, der har overlevet 
4 
