58 
anse det vara omöjligt, att de många olikartade förhål¬ 
landen och tillfälligheter, som frambringa en art, kunnat 
på liera skilda punkter sammanträffa. Men äfven utan 
att ställa denna fråga i samband med den om sättet, 
hvarpå arterna tillkommit, anser jag likväl, att hvarje art 
ursprungligen utgått från ett centrum. Försvararne af 
åsigten om flera centra anföra till stöd för sin mening, 
att många växtarter förekomma på så vidt skilda punk¬ 
ter, att de omöjligen kunna antagas hafva spridt sig från 
det ena stället till det andra. Denna invändning inne¬ 
håller det kraftigaste försvar för ifrågavarande theori och 
torde således förtjena en närmare belysning. 
Kan man af nu rådande vegetationsförhållanden 
draga någon slutsats rörande växters förmåga att sprida 
sig, är en fråga, som härmed står i det närmaste sam¬ 
band. Om det nämligen visar sig, att växterna besitta 
en dylik migrationsförmåga och det på samma gång kan 
antagas, att klimatets förändringar utöfvat ett väsendtligt 
inflytande på växternas spridning, så torde dessas före¬ 
komst på vidt skilda punkter derigenom kunna till större 
delen förklaras. Erfarenheten visar tillräckligt, at växterna 
hafva förmåga och benägenhet till att vandra, och denna 
växtens migrationsförmåga betingas af flera omständig¬ 
heter. Men alla iakttagelser tyckas häntyda på, att väx¬ 
terna med större lätthet sprida sig öfver en kontinent, 
än de vandra från ett områda till ett annat, i fall att 
dessa områden äro skilda genom ett vatten, huru smalt 
detta för öfrigt än må vara. Naturen har många och 
troligen flera ännu för oss okända medel till växternas 
spridning. Säkert är emellertid, att för närvarande de 
flesta växtvandringar förmedlas genom menniskan. Men 
äfven genom djuren kunna växtfrön vida kringspridas. I 
