64 
stone all högre vegetation utdött inom de områden, livilka 
voro centra för jöklarne, och dragit sig tillbaka till de 
trakter, der klimatet tillät dem att lefva. Vi vilja nu 
tillse, i hvad mån dessa förändringar af den Europeiska 
Floran kunna spåras i den närvarande vegetationens sam¬ 
mansättning. 
Ända till de sista årtionden föreställde man sig, att 
en stor del af Europa under istiden var betäckt, af ett 
ishaf, ur hvilket de högsta punkterna uppstego såsom 
öar. Den förut till länderna närmast kring nordpolen 
inskränkta arktiska Floran spridde sig derifrån till dessa 
öar, livilka med landets höjande kommo att bilda de högre 
bergen. På detta sätt ville man förklara den med hänsyn 
till vegetationen ännu rådande öfverensstämmelsen mellan 
de högre bergen i mellersta och södra Europa samt de 
norra polarländerna. Men af sednare geologiska forsk¬ 
ningar synes det framgå som ett ovedersägligt faktum, 
att fastlandet under istiden hade en lika stor och troli¬ 
gen större utsträckning än i våra dagar och betäcktcs af 
jöklar, livilka utgingo från vissa, högre belägna centra. 
Äfven om man icke skulle anse sig berättigad att här¬ 
leda orsaken till istiden ur lokala höjningar, såsom många 
äro benägna att antaga, synes det likväl vara obestridligt, 
att norra Europa och i synnerhet den Skandinaviska 
halfön under denna period hade en betydligt större höjd 
öfver hafvet än för närvarande och att, i samma mån 
jöklarne började aftaga, äfven ett sjunkande af detta om¬ 
råde inträffade. Skandinavien var då ett centrum för jök¬ 
larne i norra Europa, liksom Alperna i det södra. Under 
sådana förhållanden måste vegetationen, så snart klimatet 
i de af jöklarne betäckta länderna gjorde en sådan möjlig, 
först liafva invandrat till låglandet, der en förändring i 
