Co 
klimatet först måste liafva gjort sig gällande, och sedan, 
i mån af jöklarnes minskning och en på samma gång 
inträdande formildring af klimatet, uppstigit på bergen, 
under det densamma småningom utdog på låglandet och 
lemnade plats för andra invandrade växter. Ty de kli- 
materiska förhållanderna och i allmänhet alla de yttre 
vilkor, som inverka på en vegetation, måste så småning¬ 
om hafva ändrat sig, på samma gång som jöklarne 
aftogo, och denna förändring var åtföljd af en invandring 
af allt sydligare och sydligare växtformer, under det den 
först till låglandet invandrade vegetationen till större 
delen drog sig upp på bergen och till de nordligare län¬ 
derna, der den ännu förefinnes. Också antyda fynden af 
åtskilliga växtlemningar i torfmossarne, att vegetationen 
på låglandet fordom haft en helt annan och mera arktisk 
pregel, än den för närvarande besitter. 
Man har i allmänhet antagit, att den först invan¬ 
drade vegetationen haft sitt centrum i Skandinavien och 
derifrån under istiden spridt sig till hela det område af 
Europa, som betäcktes af jöklar. I en afhandling „Bidrag 
till den Skandinaviska vegetationens historia“ (Lunds Univ. 
Årsskr. 186G), har jag sökt bevisa osannolikheten af detta 
antagande och förlagt denna vegetations ursprung till 
norra delarne af Asien. Sammansättningen af den närva¬ 
rande Europeiska vegetationen torde nämligen lättast 
kunna förklaras, om man antoge, att jökelbildningen varit 
lokal, om ock utsträckt öfver ett ganska stort område, 
eller att den åtminstone icke öfverallt varit så intensiv, 
att icke den närvarande Europeiska Floran skulle kunnat 
finna en fristad inom olika områden på den stora, af 
Asien och Europa bildade kontinenten. Föreställer man 
sig, att istiden, såsom många förmena, framkallats af 
5 
