67 
ter, cler de yttre förhållanderna tillåta dem att lefva 
(t. ex. Drab a hirta, Menziesia coerulea, Sagina nivalis, 
Saxifraga rivularis m. fl.). Andra åtrigen hade ett ut¬ 
bredningsområde, hvars nordgräns gick söder om Skan¬ 
dinavien, hvarföre de också saknas i vårt land, men 
finnas för närvarande i Sibirien, södra Europas Alper och 
till en del äfven i Britanien (t. ex. Saxifraga hypnoides, 
Oxytropis uralensis, Pinus Cernbra, Androsace Ghamæi- 
asme m. fl.). Nästan hela denna Flora finnes för öfrigt 
numera temligen likformigt utbredd öfver alla de arktiska 
länderna, äfven i Amerika. Det synes derföre, som om 
den derstädes herskande låga temperaturen, som gynnar 
denna vegetation, så att säga absorberade alla de öfriga 
fysiska förhållanderna, hvilka annars i så väsendtlig mån 
inverka på växtarternas förekomst. Också veta våra 
resande, som besökt Spetsbergen och undersökt dess 
vegetation, berätta, att de särskilta växtarterna derstädes 
ej äro så strängt bundna vid bestämda lokaliteter, som 
förhållandet annars brukar vara. Äfven i de antarktiska 
länderna och på öarne anträffas en och annan hithörande 
växtform, hvilken förmodligen ditvandrat från den arktiska 
regionen längs den stora bergskedja, som från norr till 
söder genomdrager vestra delen af nästan hela Amerika. 
Några af ifrågavarande arter förekomma också der och 
hvar på denna bergskedja, t. ex. Trisetum spicatum, ett 
gräs som blifvit funnet i det arktiska Amerika, på Klipp¬ 
bergen, på Mexiko’s, Colombia’s och Peru’s berg samt i 
Patagonien och på öarne deromkring. 
Har nu denna samtidigt med jöklarnes begynnande 
minskning invandrade Floran helt och hållet utdött på 
det medeleuropeiska låglandet eller förefinnas derstädes 
ännu i våra dagar spår af densamma? är en fråga, som 
5* 
