70 
tation, som på låglandet i mellersta Europa och i de till 
Alperna närmast gränsande delarne af det södra hufvud- 
sakligen är inskränkt till kärrtrakter, hvilkas område 
genom en allt mera utsträckt uppodling småningom för¬ 
minskas. Dock böra vi ej allt för högt uppskatta denna 
menniskans förmåga att förändra vegetationens karakter. 
Ty lika litet som det kan lyckas henne att i ett land 
naturalisera växter, livilka ej kunna lämpa sig efter de i 
samma land rådande naturförhållanden, lika litet tror 
jag, att menniskan kan i grund tillintetgöra en vegetation, 
som ännu gynnas af dessa förhållanden. En vegetation 
som öfverlefvat sig sjelf, d. v. s. som ej längre finner de 
för sin trefnad nödvändiga vilkoren, kan genom mennis¬ 
kan åtminstone lättare utrotas, än den som ännu gynnas 
af de allmänna fysiska förhållanderna. 
Under förutsättning af klimatets successiva förmild- 
ring efter istiden bör man kunna antaga, att i jembredd 
med denna klimatets förändring allt sydligare och sydli¬ 
gare växtarter invandrade från de områden, inom hvilka 
desamma under istiden kunnat lefva. Derföre finna vi 
också, hvad nu först den Skandinaviska vegetationen be¬ 
träffar, att i densamma ingå ett ganska betydligt antal 
arter, hvilka icke tilhöra den Nordsibiriska Floran och 
således mer eller mindre aftaga mot norden. De före¬ 
komma nämligen hufvudsakligen dels i kusttrakterna dels 
på mellersta Sveriges och södra Norges öfvergångsfor- 
mation, således i de trakter der den Nordsibiriska Floran 
mer eller mindre utdött. Bland dessa till en sydligare 
Flora hörande arter finna vi ett ganska betydligt antal, 
hvilka saknas i Danmark eller derjemte i sydliga Sverige 
och sålunda svårligen kunna antagas hafva söderifrån 
invandrat till vårt land. Dessa arter hafva på den Skan- 
