71 
dinaviska halfön en öfvervägande östlig utbredning eller 
förekomma de åtminstone äfven i de östra kustprovinserna 
eller på Öland och Gottland. Några af dem utbreda 
sig från nämnde öar öfver mellersta Sverige på den sibi¬ 
riska formationen ända till södra Norge, livarest de upp¬ 
träda mera sporadiskt. Närmast utom Skandinavien åter¬ 
finnas ifrågavarande växtarter till största delen på de öst¬ 
liga Östersjö-öarne och i de Ryska Östersjöprovinserna, 
livarifrån deras utbredningsområde mot öster bildar ett 
mer eller mindre afbrutet bälte genom norra och mel¬ 
lersta delen af östra Europa, norra och mellersta Asien, 
stundom ända till Himalaya, och, för en ej ringa del af 
dem, äfven genom motsvarande delar af Nord-Amerika. 
Det är ett anmärknmgsvärdt förhållande, att en stor del 
af dessa växter i östra Asien och Nord-Amerika, gå be¬ 
tydligt längre mot norden, stundom ända upp till den 
arktiska regionen, under det de i Skandinavien undvika 
de nordligare delarne och på den Europeiska kontinen¬ 
ten hålla sig till bergstrakterna, utan att uppstiga till 
den rent alpina regionen. 
Alla de till denna Flora hörande växter äro likväl 
ingalunda på den Skandinaviska halfön inskränkta till de 
mellersta delarne af densamma, utan flera af dem före¬ 
finnas också i de sydligaste landskapen och till en del 
äfven i Danmark. Denna Floras olika utbredning i de 
Skandinaviska länderna står i det närmaste samband med 
dess spridning i det öfriga Europa. Liksom i fråga om 
den Nordsibiriska Floran kunna äfven vid denna urskiljas 
trenne olika rigtningar, i hvilka den spridt sig öfver Eu¬ 
ropa. Några representanter för densamma utbredde sig 
hufvudsakligen öfver östra Europa, men gingo i länderna 
kring Östersjön längre mot vester än på] kontinenten, 
