såsom bryggor för sin öfvergång eller också var Öster¬ 
sjön under denna period fast land och förenade sålunda 
vår lialfö med den Ryska kontinenten, hvarigenom en 
lättare och säkrare väg för deras invandring då förefanns. 
All erfarenhet synes nämligen bekräfta, att växter med 
vida större lätthet sprida sig öfver en kontinent, än gå 
öfver ett haf. Väl har man äfven exempel på enstaka 
växters spridning från ett land till ett annat öfver ett 
haf, men det är här fråga om ett ganska betydligt element 
i vår vegetation. Skulle derföre geologiska data tala för 
att Östersjöns botten under och närmast efter istiden 
varit fast land, så har med all säkerhet ifrågavarande 
växtarters invandring försiggått under denna tid. En 
jemförelse mellan Skandinaviens och Britaniens vegetation 
tyckes äfven bekräfta den af åtskilliga författare antagna 
landförbindelsen mellan dessa länder under samma period, 
ty flera af Altaiflorans, liksom af den Nordsibiriska, repre¬ 
sentanter i sistnämnde land måste hafva ditkommit från 
Skandinavien. 
Ett tredje centrum för den närvarande Europeiska 
vegetationen är länderna kring Svarta och Kaspiska hafven 
och de derifrån utgående växterna hänför jag derföre till 
den Kaukasiska Floran. Jag har förut med någon tvekan 
förenat denna och Medelhafsfloran, från hvilken jag likväl 
numera anser den böra skiljas. Ty dithörande växter 
afvika i sin utbredning öfver Europa väl mycket från 
Medelhavsväxterna och förhålla sig i detta afseende sna¬ 
rare som kontinentalväxter, i det de undvika granskapet 
till den stora oceanen och således betydligt aftaga i vestra 
delen af Europa, men vanligen hafva en vidsträckt sprid¬ 
ning i östra Europa och mellersta Asien. Härigenom 
blifva denna och Altailioran ofta ganska svåra att begränsa. 
