Foredrag No. 5 . 
Om Affiniteten. 
(Meddelt i det almindelige Møde den 7de Juli af 
Professor Julius TllOIllSCll fra Kjøbenhavn). 
Efterat Taleren havde mindet om den fuldstændige Om¬ 
formning, som Chemien modtog i Slutningen af forrige Aar- 
hundrede ved Lavoisiers geniale og omfangsrige Arbeider, 
der førte Chemien ind i de exacte Videnskabers Række 
og meddelte den en Form, hvis Hovedtræk endnu i vor 
Tid ikke i nogen væsentlig Grad ere forandrede, — viste 
han, hvorledes netop denne Revolution i de chemiske 
Anskuelser havde bevirket, at Opmærksomheden blev bort¬ 
ledet fra en anden meget vigtig Del af den chemiske 
Videnskab, nemlig Affinitetslæren, der omfatter Lovene, 
efter hvilke de Kræfter virke, som frembringe de che¬ 
miske Processer. 
Allerede 10 Aar forinden Lavoisier opstillede det 
nye chemiske System, havde den svenske Chemiker Berg¬ 
mann udviklet en Affinitetslære, der udmærkede sig ved en 
høi Grad af Simpelhed og ved den Lethed, med hvilken 
de forklarede de fleste bekjendte chemiske Processer. 
Bergmann hævdede for Chemien den Stærkeres Ret, 
ifølge hvilken et Stof fuldstændigt vel kunde uddrive et 
andet af dets Forbindelser, naat derved en stærkere Affi¬ 
nitet kunde blive tilfredsstillet. 
De store Opdagelser, som vare en Følge af Scheele, 
