94 
Priestley, Cavendish og Lavoisiers Arbeider, bortledede 
imidlertid hurtigt Opmærksomheden fra denne Del af 
den chemiske Videnskab, og først 20 Aar efterat Lavoisier 
havde opstillet sit nye System, fremtraadte Affinitetsche- 
mien atter som Dagens Thema ved Bertholets skarpsin¬ 
dige og omfattende Arbeide. 
Bertholet forkastede Bergmanns Theori og søgte at 
tyde de chemihke Virkninger som Virkninger af Mas¬ 
sen af de tilstedeværende Stoffer. Udtrykkes Bertholets 
Theori i den nyere Videnskabs Sprog, da er den indeholdt 
i faa Ord: Stofferne virke paa hinanden i ligefrem For¬ 
hold til det Antal Æqvivalenter (eller Molekuler), der ai 
hvert Stof er tilstede; Undtagelser finde kun Sted, naar 
Stoffer ved Uopløselighed eller Flygtighed kunne unddrage 
sig de andre Stoffers Paavirkning, 
Det experimentielle Beviis for Rigtigheden af Bert¬ 
holets Theori manglede imidlertid for næsten alle Tilfælde, 
hvor Chemien netop burde prøves i sin Reenhed; man 
kunde dengang ligesaalidt som nu med Bestemthed an¬ 
give, om en vandig Opløsning af et Salt som salpeter- 
suurt Kali decomponeres med Tilsætning at en vandig Op¬ 
løsning af en Syre f. Ex. Svovlsyre, og i hvilket Omfang 
Decompositionen foregaaer. Man antog og antager endnu 
efter Bertholets Theori, at Basen deler sig imellem Syrerne 
i Forhold til det Æqvivalentantal, i hvilket de ere tilstede; 
men Beviset mangler. 
Bertholets Theori havde samme Uheld med sig som 
Bergmanns ; thi faa Aar efter deres Fremstilling, bort¬ 
droges Videnskabsmændenes Opmærksomhed for denne 
Deel af Videnskaben ved de store Opdagelser, der navnlig 
skeete i de tre nordiske Riger ved Berøelius, Hansteen 
og Ørsteds Arbeider. 
