99 
leisen af et Salt af en Syre i vandig Oyløsning, har med 
andre Kræfter at bestille end den egentlige Affinitet. 
Ved dette Udtryk betegnede Berthold simpelthen Mæt¬ 
ningsforholdet eller det omvendte af Æqvivalenttallet, 
medens Taleren har deffineret Affinitet ved den Arbeids- 
mængde som udiordres til at adskille en Forbindelses Be¬ 
standdele; men intet af disse Forhold, hverken Æqviva¬ 
lenttallet eller Neutralisitionsvarmen, har nogen Betyd¬ 
ning for Decompositionen al et Salt med en Syre i vandig 
Opløsniug. Omfanget, i hvilket denne Decomposition 
gaaer for sig, er kun afhængig af Antallet af Æqviva- 
lenter (ikke Æqvivalenttallet) og en for hver Syre eien¬ 
dommelig Størrelse, som kaldes Syrens Aviditet eller Be- 
gjærlighed efter Basen. 
Syrens Aviditet synes imidlertid ikke at være en 
constant Størrelse, men forandrer sig med Basen; den 
synes at være ligestor for Baser, som henhøre til samme 
Gruppe, men at vexle for de forskjellige Grupper af Baser. 
Hvorledes man vil forklare sig denne Saltenes Ad¬ 
skillelse af Syrer paa den vaade Vei, maa indtil videre 
henstaae uafgjort; men saameget er afgjort ved disse 
Undersøgelser, at den foregaaer, og at den retter sig 
efter andre Love end de, der gjælde for de mere frem¬ 
trædende chemiske Processer. Virkningerne synes langt 
snarere at være af en physisk Natur og tyde paa en 
eiendommelig løs Forbindelse imellem Saltenes nærmere 
Bestanddele. 
Man vilde derfor slutte overilet, om man af disse 
Undersøgelser vilde drage den Slutning, at Bertholets 
Theori er almeengyldig, eller at de chemiske Virkninger 
ere Virkninger af Massen. Bergmanns 'Panke, den Stær¬ 
keres Ret, kan ikke forvises fra Chemiens Omraade, og 
7* 
