104 
Ja mine høitærede Tilhørere, vi have t. Ex. saagodt- 
som alle læst i vor Barndom og Ungdom i vore Skole¬ 
bøger, at Finner og Kelter vare Nordens Urbeboere, at 
Nordboerne indvandrede efter dem enten Østerfra til Mæ- 
laren og saa videre omkring i Norden, eller snarere nord 
over Fjeldene til det nordenfjeldske Norge og derfra vi¬ 
dere mod Syd. Neppe var Steen-, Bronce- og Jernalders 
Theorien opstillet, før man med Sikkerhed vidste, at 
Steenalderen betegnede den buske, Broncealderen den 
keltiske og Jernalderen den skandinaviske Folkestam¬ 
mes Liv i Norden. Allevegne i Norden skulde dette 
fælles Resultat være lige gjældende. Finner, mente 
man, vare maaske endog tidlig udbredte over det meste 
af det sydligere Europa som Urbeboere, hvorfra de da 
efterhaanden vare fortrængte til det yderste Norden. 
Men disse Theorier ere allerede rystede i deres inderste 
Grundvold; liere af dem ere sunkne i Gruus og andre 
true med at styrte sammen. De have ikke kunnet mod- 
staa den udstrakte Sammenligning mellem saavel Nor¬ 
dens som det øvrige Europas og de andre Verdensdeles 
Naturforhold og Fortidsminder — en Sammenstilling, der 
bl. A. gaaer ud paa at fremhæve det Fælles og det 
Særlige, det Ældre og det Yngre i de forskjellige 
Perioder og vel at mærke tillige Overgangene mellem 
disse. Det er en Ære for de to norske Forskere Daa 
og Eilert Sundt , at de have havt Mod til aabent at ud¬ 
tale, især fra et geograbsk Standpunkt, deres velgrundede 
Tvivl ved den længe næsten som en Troessætning, navnlig 
i Norge, betragtede Hypothese om Nordmændenes og 
Nordboernes Indvandring fra Nord af, over det dengang 
saagodtsom uigjennemtrængelige Høinorden, til sydligere 
Egne. Det er nu saagodtsom fra alle Sider anerkjendt, 
