111 
nogle Grave, især paa Sydvestkysten af Landet. Men 
ellers ere Broncesagerne i det Hele taget forholdsviis 
forsvindende, ligesom Steensagerne, og i Særdeleshed jo 
længere man kommer mod Nord. Endnu altsaa haves 
kun meget svage Tegn paa en virkelig Bebyggelse af 
Norge i den egentlige Broncealder. 
Hvis det nu fremdeles skulde bekræfte sig, hvad 
unægtelig Kjendsgjerningerne rundtom i Norden og i til- 
grændsende Lande eenstemmig pege hen imod, men hvad 
jeg for min Deel endnu ikke kan betragte som et defi¬ 
nitivt Resultat, at Jernalderens fuldstændig nye, sand¬ 
synligvis ved stærke, fra sydlige eller sydøstlige Lande 
kommende Indvandringer eller Blandinger grundlagte 
Cultur tidligst skulde være naaet til Danmark et Par 
Aarhundreder efter Christi Fødsel, og ifølge Prof. Ry gi is 
interessante Meddelelser igaar i den ethnogratiske Section, 
endog noget sildigere til Norge, hvor henved 500 Fund fra 
den ældre Jernalder kjendes, samt at Jernalderens Cultur 
i en lignende sildig Tid er kommet til Sveriges nordlige 
Egne, vil man altsaa komme til det Resultat, at Be¬ 
folkningen i Broncealderen allerede maa have været vore 
Fædre eller dog et beslægtet Folk, der ved Blandinger med 
de senest indvandrede gotiske Folk har spillet en vigtig 
Rolle. Saa tidlig som ved Christi Fødsels Tid, altsaa 
før vor ældre Jernalders Begyndelse, omtaler jo Tacitus 
aabenhart gotisk-germaniske Folk i Norden og navnlig 
Suarne som mægtige ved store Flaader. Men i hvert 
Tilfælde ere Broncealderens Folk i Norden ikke fuld¬ 
stændig udryddede eller forjagede af de fra Syd 
eller Sydost indkommende Sydbyggere. Det er en for¬ 
ældet Theori om saadanne Udryddelser; Rester selv af 
Galler i Frankrige og af Britter i England leve den 
