172 
n mod Uendelig, faaes, naar samme Betegnelse, som tid¬ 
ligere brugt, benyttes: 
x—xqx" x=xqx n 
n q f (x) = n 
x—x x=x 
(1 4- f, (x) . kx) 
f (x . qx n + 1 ) 
"W 
Nu er qx n = (1 4- kx) n == 
e h , naar kx . n 
h; følgelig bliver: 
x—xe*> f pi, \ 
Il (1 4- f, (x). kx) *= - . 
x=x 1 l x / 
Sættes endelig xe h —A, saa faaes: 
x=A r 
n (1 4- i, (x). kx) 
x=x 
som svarer til Integralet: 
x 
ft (x) dx = f (X) — f (x). 
frø 
f(x)’ 
Heraf følger, at ligesom man i den sædvanlige Infini- 
tesimalregning har havt to særskilte Arbeider at udføre, 
nemlig at finde en Funktions Differential, naar Funk¬ 
tionen er given, og omvendt at finde Funktionen, naar 
dens Differential er given, saaledes har man ogsaa her to 
Arbeider at udføre, først at finde en given Funktions 
Qvotial, dernæst det omvendte at finde Funktionen, naar 
Qvotialet er givet. 
Dette sidste Problem, at bestemme Funktionen til et 
givet Qvotial, svarer da ganske til Integralregningens 
Problemer, og er hverken vanskeligere eller lettere at 
løse end hine. 
Hvad angaar Algorithmens Anvendelse paa Geome¬ 
trien, da tilbyder den de samme Fordele, som Differential- 
og Integralregningen, men, saavidt jeg kan forstaa, heller 
ikke flere. De generelle}Formler ville i visse Tilfælde 
