svinde, selv oin saadanne fandtes i Udviklingen af m. 
Sættes i Formlen x t — x 0 = a, faar man 
S = «N^nij cos^i cos —- </>) = aN^ 0 
idet /.i 0 er den Værdi af /u, som svarer til x — x 0 . 
tes heri N = oo, faaer man 
Sæt- 
1 
v mi . 17TX 0 
2 — sin-^ 
® 7rk “ i a 
Coefficienterne i m kunne bestemmes ved Forsøg og man 
kan deraf beregne Curvér for /j, og s for forskjellige Ha¬ 
stigheder og deraf atter nærmere bestemme de Steder af 
Commutatorringene, som helst bør udelades. Exempelvis 
skal nævnes 
m 
3nx 
cos- 
Ar i nx , a 
M|cos T + TOTT 
4- 
cos 
7TX 
a 
— cos 
Ö7TX 
cos- 
a 
1 . 2.3.4.5 
7TX 
— e 
a 
cos . sin 
7TX 
a 
og 
m 
= m( 
cos 
nx 
a 
cos 
3jtx 
a 
cos 
bnx 
+ 
a 
1.2.3 '1.2.3.4.5 
sin z sinz 
e + e . nx 
- — -sin . cos — 
2 a 
af hvilke den første svarer til smale Magnetpoler og tynde 
Ankere, den anden til brede Magnetpoler: Functionerne 
selv vilde føre til f—åx og kunne altsaa ikke behandles 
under endelig Form. 
