288 
hvasst föremål efter limerna i glaset och sedan lindrigt 
värma apparaten, så att talgen börjar smälta, då öfverdra- 
get blifver jemnt och vackert. 
Två sådana apparater har jag ofta og länge begagnat 
och dervid icke märkt någon bristfällighet, och jag tror 
icke, att någon annan anmärkning emot dem kan göras 
än den, att apparaten är af glas og derföre lätt skulle vid 
ovarsam behandling kunna slås sönder, hvarföre den lik¬ 
som en griffeltafla bör förses med en skyddande träram. 
För att motsvara alla anspråk på apparatens varaktighet 
och då etsningen å glasskifvan torde förefalla mången be¬ 
svärlig, så har jag äfven användt andra apparater. Hos 
en bleckslagare lät jag göra en apparat af zinkplåt, in¬ 
vändigt 12,5 tum lång, G tum bred, de uppvikna kanterna 
öfverallt en linie höga, på ändarna försedd med handtag 
och inuti med i plåten temligen djupt ingräfda linier, med 
noga 1 / a tums afstånd mellan hvarje. Är apparaten öfver¬ 
allt väl skyddad af talg, så kan zinken icke utöfva någon 
inverkan på läkemedlet, men är zinken någonstädes blot¬ 
tad, skulle detta kunna inträffa; så blef t. ex. en gången 
gelatina med kräksalt på några ställen fläckig af tina 
mörka linier, der ett spår metallisk antimon utfällts af zin¬ 
ken. Är zinkplåten mycket tjock, så att den ej bugtar 
eller slår sig, och äro linierna på alldeles enahanda af¬ 
stånd från livarandra, så är apparaten ganska god och 
fullt ändamålsenlig. 
En annan apparat af hårdt, poleradt trä blef fuktig 
af limmet, slog sig och var opraktisk. Följande af mig 
sist försökta apparat är onekligen den bästa; den gjor¬ 
des af en vanlig griffel- eller skiffertafia med alldeles 
plan yta, (märkt A. W. Faber 15, pris 50 öre). Taflan 
var väl stor, så att, sedan ramens kanter gjorts rätt upp- 
