329 
Sagkyndige i Sindssygevæsenet og Bærere af Sindssyge¬ 
reformen; og efterat Danmark ved hensigtsmæssige An¬ 
ordninger og mønsterværdige Anstalter har gjort Sinds¬ 
sygevæsenet til et Medicinalanliggende, kunde det synes 
ufornødent at minde om, at Sindssygdommene udgjøre en 
Green af Pathologien, at de Sindssyges Behandling ved¬ 
kommer Lægerne, og at Veiledning i Sindssygeadmini¬ 
strationen og Skjøn i tvivlsomme mentale Tilstande er Læ¬ 
gens, og ikke alene den specielle Sindssygelæges Sag. Al¬ 
ligevel viser den daglige Erfaring, at Lægerne ansee Sinds¬ 
sygdomme som en Specialgreen og Psychiatrien som et 
Specialstudium, som henvises til Specialisterne. Er dette 
rigtigt? Jeg tænker, enhver Læge med nogen Erfaring 
som Praktiker, som Kommunelæge, som Embedslæge vil 
sige nei! 
For mit Vedkommende maa jeg indrømme, at jeg 
baade som Praktikus og som Embedslæge ret levende 
har förnummet, at Fjendskab til Sindssygdomme og Sinds¬ 
syge behøves for enhver Læge. 
Pios os har Loven af 17de August 1848 meget tydelig 
overdraget enhver Læge, ikke blot Embedslægen, at tale 
„som den, der haver Myndighed.“ Af hans Skjøn afhæn¬ 
ger det, om en Mand som Sindssyg skal herøves sine 
borgerlige Rettigheder, af hans Mening, om en Person 
skal adskilles fra Slægt og Venner samt indlægges i et 
Sindssygeasyl, af hans Bestemmelse, om en Sindssyg qua- 
lificerer sig til en „særegen Forpleining, “ og hans For¬ 
mening er den afgjørende i retsmedicinske Spørgsmaal. 
Naar saa stor Myndighed er tillagt, saa stort Ansvar 
paalagt Lægerne, naar de i Praxis, Administration og 
Retsmedicin have samme Befatning med Sindssyggomme 
og Sindssyge som med alle andre Grene af Medicin, er 
