330 
det aabenbart, at Staten baade kan og bør fordre, at 
Lægen besidder samme Indsigt i Psycniatrien som i de 
øvrige medicinske Dicipliner. 
Men existerer da Psychiatrien som Lærefag ved vore 
Universiteter ? 
For Norges Vedkommende, hvor den citerede Lov 
allerede for 20 Aar siden fastsatte det her skildrede For¬ 
hold, kunde det synes en billig Fordring, at Universitetet 
havde sørget for den fornødne Underviisning; men denne 
lader endnu vente paa sig. 
I Sverige derimod følte man, saasnart Loven af 1858 
var udkommen, og havde stillet lignende Fordringer til 
de Svenske som vor til de Norske Læger, at der maatte 
tilveiebringes fornødne Lærerkræfter. Og derfor har alle¬ 
rede længe Prof. Kjellberg i Upsala og Prof. Øhrstrøm i 
Stockholm samlet en anseelig Tilhørerskare om sig ved 
de nævnte Steders Læreanstalter. 
I Danmark, hvor Lægens Stilling til Sindssygevæsenet 
vistnok i Praxis er omtrent den samme som i det øvrige 
Skandinavien, men hvor dog endnu ingen Sindssygelov 
har paatrykt dette sit officielle Stempel, hvor altsaa For¬ 
dringen om psychiatrisk Underviisning er reelt ligesaa, 
men formelt mindre begrundet, har man ladet sig nøie 
med nogle Smaaforanstaltninger, som kan have Betyd¬ 
ning for Sindssygeasylerne, men som næsten ere værre 
end Intet, naar der handles om samtlige Lægers psychia- 
triske Uddannelse. 
Efter disse skizzerede Bemærkninger, der Intet have 
at betyde som Meddelelse om de i Sverige og Danmark 
bestaaende Forhold, men som maaskee kunne foranledige 
en eller anden af Psychiatriens Repræsentanter til nær¬ 
mere Udtalelse, gaaer jeg over til at udvikle Nødvendig- 
