688 
Så emellan nordens land 
Knytes fastare samman alltmera det bandet, 
Som man ryckt uppå ibland 
Än i det, än i det brödralandet! 
Snart stå nya slägten opp, 
Som ej ensidigt blott vid sin torfva sig fästa; 
Men vid alla skiftens lopp 
Se att enighet styr till det bästa. 
Ingen hindrar norrman och svensk 
Hvar för sig att stå fosterländsk, 
Blott i nöds och faras stund, 
Vi beskydda som en man vår grund! 
Och hvad är vår sträfvan här, 
Der vi mötas på nytt uti forskningens schackter, 
Om den ej ett offer är 
Åt förbrödringens vänsälla makter? 
Hvad som ett skall blifva, må 
Först förenas och samlas i tanken och anden, 
Sen skall deras knoppar slå 
Ut i blommor och fnikter för landen! 
Allt hvad här på vetandets fält 
Oss invid hvarandra har ställt, 
Skall en gång i sinom tid 
Närma folken i kärlek och frid! 
Och, om nordens trenne folk 
Hålla samman som bröder i glädje och fara, 
Hvässer sveket än sin dolk, 
Kunna trygga och fria de vara. 
För oss alla häfdens blad 
Tälja herrliga sägner om sorger och ära, 
I dess bok på hvarje rad 
Stå ett minne, en varning, en lära! 
Sverres land och Engelbrekts land, 
Valdemarers bokprydda strand, 
Allt är dock densamma nord, 
Allt är fädrens och bragdernas jord! 
Må vi plöja den i frid, 
Likna forntidens nordmän i anda ock gerning; 
Må vi värna den i strid, 
Huru ödet än kastar vår tärning! 
