689 
Yexe kraft i mannaarm, 
Rätt i lag, ljus i tanke och malm uti sången, 
Yexe tro i jungfruns barm, — 
Då är än ej vår stortid förgången! — 
Detta vare hejsningens ord 
Från vår kära fädernejord; 
Och nu, hell ert Norge, hell! 
Gud beskydde dess dalar och fjell! 
—ed—. 
Hilsen til Norge. 
Mel. Vikingebalk. 
Mørk var Synskredsen rundt om vort Fædreneland; 
men vi kjende: når Skyen er mørk, 
Kan et Nordlys gå frem og med Guldkorn beså 
selve Jøklernes blinkende Ørk. 
Hvert et Sandhedens Blus, hver en Skjønhedens Gnist, 
som fra Videnskabs Esse går ud, 
Føjer Del til det Lys, til det strålende Væld, 
som gjør Fremtidens Dagskjær så prud. 
Når kun Alfader vil, skal det flamme fra Nord, 
og fra Zenith til Nadir ehgang 
Skal det lyse som Bavn, kalde sammen til Dåd, 
som et Varsel om Tidernes Trang. 
Op til Bøn og til Arbejd for Lyset i Nord! 
og hver Broder hav Tak for en Hånd! 
Lad os kæmpe mod Målet i Fostbroderlag! 
lad os knytte det treløbne Bånd! 
Gamle Norge! med Smerte vi skiltes engang; 
men Historiens Phase er den: 
De, som drømmede sammen i Vuggen, tilsidst 
skulle mødes i Livet igjen. 
Unge Norge! hav Tak for dit Håndslag idag, 
vi kan møde vor Fremtid med Trøst: 
Dagen dæmrer i Midsommermorgenens Giands, 
og på Sommeren følger jo Høst. 
E. F angel. 
44 
