691 
Till Skandinaviens Qvinna vid Naturforskaremötet 
Christiania den 10de Juli 1868. 
Mel. „O! Wermeland“ etc. 
Hvem är du? — Lik en fläkt af den milda sommarvind 
Med tysta fjät du smyger genom salen. 
Du rör dig i mi tt hjerta, du lågar på min kind, 
Jag ser di tt öga le ur festpokalen. 
Du ljufvaste bland väsen på jordens vida rund, 
Till dig min tanke flyger i festens glada stund, 
Till dig, hvars namn ej sången nämna vågar. 
Ej finns en vrå på jorden, der ej en qvinnas bild 
Har jagat blodet till en ynglings hjerta, 
Det fanns ej tid, när qvinnan ej tålig, öm och mild 
Med mannen delat lifvets fröjd och smärta; 
I mensklighetens saga var hon den milda hånd, 
Som sådde himlens säde och fridens kärfvar band, 
En gyllne länk emellan jord och himmel. 
Den vilda kraft du tämjer, du är den svages tröst, 
I tviflets storm är du vårt bästa ankar. 
Din ljufa stämma jagar bekymren ur våx-t bröst, 
Som David sjöng dem bort ur Sauls tankar. 
Du lockar ljuft vår ande att bada sig i ljus, 
Hans hjelm du fejar blank ifrån sjelfviskhetens grus 
Och fröjdas när han speglar himlahvalfvet. 
Hvem vet, hur ofta mannen med dina bragder skröt! 
Ty när hans rykte växte stolt som eken, 
Var du den gömda roten i hemmets stilla sköt; 
När forskarns lampa lyste, var du veken. 
Hvar ädel bragd, som glänser i saga och i sång, 
Hvad skönast mannen verkat och tänkt, det låg en gång 
Och värmde sig som barn invid ditt hjerta. 
O nordens hulda qvinna, du är vårt framtidshopp. 
Naturen skall ej ändra sina lagar: 
Den ros, som under sekler har slumrat i sin knopp, 
Skall slå sin blomma ut i våra dagar. 
Vår framtidsdröm skall mogna, — den hvilar i din hand: 
Ett enda folk skall växa i Skandinaviens land, 
Om du vill bli vår drottning Margaretha. 
Frithiof Holmgren. 
44 * 
