430 
derefter rätta och förändra formen för de af honom äskade 
och meddelade upplysningar. 
Alltefter som lagen uti serskilda riken är i vissa af- 
seenden olika, måste altså äfven de der anställde rätts- 
läkarne, vid afgifvande af sina yttranden, lämpa dessa 
efter den uti hvart och ett serskildt rike gällande lagen. 
De nu inom de serskilda skandinaviska rikena gäl¬ 
lande föreskrifter med hänsyn til för brott tilltalade per¬ 
soners sinnesbeskaffenhet innefattas hufvudsakligen uti 
följande lagstadganden: 
Den Norske „Lov angaaende Forbrydelser," af 
den 20 Augusti 1842, stadgar, i 6te kapitlet: „Om Straf¬ 
fenes Udmaaling og om deres Nedsættelse eller 
„Forandring i visse Tilfælde. § 1. Ved Bestemmelse 
„af Straffene, inden de for samme i Loven satte Grænd- 
„ser, skal fornemmelig tages Hensyn til Forbrydelsens 
„-større eller mindre Tilregnelighed, den større 
„eller mindre Styrke og Fasthed i den Angjældendes for- 
„bryderske Villie, om hans Bevæggrunde have været i og 
„for sig selv lastværdige og isaafald have været dette i 
„større eller mindre Grad, samt hans Opdragelse, Alder 
„og foregaaende Vandel —-“; — og i 7de kapitlet: 
„Om de Omstændigheder der udelukke eller op- 
„hæve Strafskyld. § 2. De Handlinger ere straffrie, 
„som forøves af Galne eller Afsindige, eller af dem, som 
„Forstandens Brug ved Sygdom eller Alderdoms-Svaghed 
„er berøvet. § 3. Er Nogen uden egen Skyld kommen 
„i bevidstløs Tilstand, straffes han ei for de Gjerninger 
„han i saadan Tilstand forøver. § 4. Have Døvstumme, 
„af Mangel paa Underviisning eller Erfaring, ikke kunnet 
„indsee Gjerningens Strafbarhed, fritages de for Straf." 
