431 
Den Danske „Almindelig borgerlig Straffelov 11 
af den 10 Februari 1866 stadgar: uti 3die kapitlet, „Om 
„Tilregnelighed, Nødværge og Nødstilfælde/ 1 
§ 38: „Straffrie ere Handlinger, som foretages af Perso¬ 
ner, der ere afsindige, eller hvis Forstandsevner ere en- 
„ten saa mangelfuldt udviklede eller saa svækkede og 
„forstyrrede, at de ikke kunne antages at være sig Hand¬ 
lingens Strafbarhed bevidst, eller som i Gjerningens 
„Øieblik manglede deres Bevidsthed. — Forsaavidt der i 
„saadan Anledning anlægges Sag, kan det i Dommen be¬ 
stemmes, at der mod den Paagjældende skal træffes 
„Sikkerhedsforanstaltninger, hvilke dog igjen ad Øvrig- 
„hedsveien kunne ophæves, naar de efter indhentet Læge¬ 
erklæring ikke længer findes nødvendige. — § 39. En 
„ringere Strål end den lovbestemte bliver at anvende paa 
„Taaber eller andre Personer, der, om de end ikke mangle 
„al Bevidsthed, dog paa Grund af særegne Tilstande som 
„have Indflydelse paaVilliens Frihed, ikke kunne antages 
„i Gjerningens Øieblik at have været i Besiddelse af den 
„Tilregnelighed, der findes hos voxne og sjælssunde Per¬ 
soner." 
Den Svenska „Strafflagen" af den 16 Februari 1864 
stadgar i 5te kapitlet: „Om särskilda grunder, som 
utesluta, minska eller upphäfva straffbarhet": 
§ 4. „Gerning, som begås af den, som är afvita eller 
„hvilken förståndets bruk genom sjukdom eller ålder¬ 
domssvaghet är beröfvadt, ware strafflös. — § 5. Har 
„någon, utan egen skuld råkat i sådan sinnesförvirring, 
„att han ej till sig visste, ware gerning den han i det 
„medvetslösa tillstånd föröfvar, strafflös. — § 6. Pröfvas 
„någon, som brottslig gerning begått, dervid hafva, af 
„kropps- eller sinnes-sjukdom, ålderdomssvaghet eller an- 
